Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №0814/3965/12
Провадження №22ц/778/2649/15 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року ПАТ «МетаБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позові зазначалось, що 12.02.2010 року між Банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір №92А та 31.01.2011 року додаткова угода про збільшення суми кредиту, згідно умов яких останній отримав кредит у розмірі 755 849,62 грн. на строк до 12.10.2027 року зі сплатою 23,4 % річних. Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 12.02.2010 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 взяті на себе зобовязання за договором кредиту не виконує, у звязку з чим утворилась заборгованість, Банк просив стягнути в солідарному порядку з боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 1 008 518,60 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «МетаБанк» 1008518,60 грн. заборгованості за кредитним договором №92А від 12.02.2010 року та судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_4 відхилена, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року касаційна скарга ОСОБА_4 відхилена, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2012 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року, залишені без змін.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості з нею, як з поручителя, оскільки порука є припиненою.

Доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_3 звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення зазначала, що Банк прийняв рішення про дострокове погашення кредиту у строк не пізніше 06 вересня 2011 року, предявивши таку вимогу, проте звернувся до суду з позовом лише у квітні 2012 року, у звязку з чим порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Однак суд першої інстанції не зважив на такі посилання та залишив заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення без задоволення.

В засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_3, яка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, повторно не з'явилась. Апелянт вдруге направила клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість свого представника в іншому судовому засіданні. Колегія суддів визнала причини повторної неявки апелянта та її представника у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Представник Банку проти доводів скарги заперечив та пояснив, що підстав для того, щоб вважати договір поруки припиненим відсутні.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника Банка, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.303 ЦПК України колегія суддів перевіряє справу в межах оскарження, тобто рішення суду першої інстанції перевіряється тільки в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції виходив з того, що в забезпечення виконання кредитного договору №92А від 31.01.2011 року, Банком з ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобовязалась відповідати по зобовязанням позичальника ОСОБА_4, і тому стягнув в солідарному порядку з поручителя заборгованість за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доводи заяви ОСОБА_3 про те, що договір поруки є припиненим не впливають на зміст заочного рішення.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 лютого 2010 року між Банком і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №92А та 31 січня 2011 року додаткова угода до нього, за умовами яких останній отримав кредит у розмірі 755 849,62 грн. зі сплатою 23,4% річних на строк до 12 жовтня 2027 року.

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 12 лютого 2010 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки (т.1, а.с.28).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У ч. 1 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судами встановлено, що позичальник та поручителі зобов'язання за договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість за розрахунком банку у розмірі 1008518,60 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив із того, що у позивача виникло право на стягнення заборгованості по кредиту як з боржника, так і з поручителів у солідарному порядку.

При цьому судом неправильно застосовані норми матеріального права, а саме.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, що може бути визначена правочином.

У п. 10 договору поруки, укладеного 12 лютого 2010 року між Банком та ОСОБА_3, зазначено, що дія цього договору закінчується виконанням в повному обсязі зобовязань позичальником за кредитним договором, або поручителем за цим договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже, зазначеним договором поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, у договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 3.1 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 09 серпня 2011 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів у строк до 06 вересня 2011 року (т.1, а.с.33).

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, тобто починаючи від 06 вересня 2011 року протягом наступних 6 місяців.

Проте банк звернувся до поручителя ОСОБА_3 лише у квітні 2012 року (т.1, зворот а.с.34), тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи те, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може, оскільки договір поруки є припиненим, тому рішення суду в частині задоволення вимог Банка про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права з ухваленням нового про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

В оскаржуваній частині заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2012 року по цій справі в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №92А від 12.02.2010 року у розмірі 1008518грн.60 коп. та понесених судових витрат 3219грн. на користь ПАТ «МетаБанк» з ОСОБА_3, як поручителя, скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_3, як поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором №92А від 12.02.2010 року у у розмірі 1008518грн.60 коп. та понесених судових витрат 3219грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: