Справа № 352/1585/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1341/2015
Головуючий у 1 інстанції Стритинський Р.Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі, гідності та ділової репутації за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 18 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

22.07.2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі, гідності та ділової репутації.

В заяві зазначив, що 03.01.2013 року ОСОБА_3 у запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК повідомив недостовірну інформацію про нього.

Зокрема, він звинуватив його у причетності до наркобізнесу, назвав його спільником ОСОБА_4, обвинуватив його у «кришуванні» наркобізнесу ОСОБА_4, у нападі на його будинок 28.08.2008 року, обізвав його наркоділком, звинуватив у підкупі свідків по кримінальній справі, назвав його закоренілим аферистом та злочинцем, звинуватив у підкупі спільно з прокурором Тисменицького району Марчук О.В. заступника прокурора м. Івано-Франківська ОСОБА_5, який порушив кримінальну справу проти ОСОБА_3

Крім того, 01.04.2014 року ОСОБА_3 під час розгляду кримінальної справи, порушеної стосовно ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК, відповідач поширював щодо нього недостовірну інформацію про його нібито причетність до наркобізнесу.

Посилаючись на те, що поширена відповідачем інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, оскільки він не вчиняв злочинів та не мав ніякого відношення щодо порушених кримінальних справ відносно ОСОБА_3, та така інформація принижує його честь, гідність та призвела до душевних страждань, позивач просив визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію про його причетність до торгівлі наркотичною сировиною, що він є аферистом, викладену у запереченні від 03.01.2013 року на касаційну скаргу та проголошену 01.04.2014 року у Івано-Франківському міському суді під час розгляду кримінальної справи.

Просив також стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тисменицького районного суду від 18 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи ОСОБА_2, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію про його причетність до торгівлі наркотичними сировинами, та про те, що ОСОБА_2 є аферистом, викладену письмово ОСОБА_3 у запереченні від 03.01.2013 року та проголошену 01.04.2014 року в Івано-Франківському міському суді при судовому слуханні кримінальної справи.

Стягнуто з ОСОБА_3А на користь ОСОБА_2 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та на користь держави 243,60 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на необґрунтованість рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди.

Судом не було враховано те, що ОСОБА_3 характеризується негативно, неодноразово був притягнутий до кримінальної відповідальності. А він навпаки, працював у правоохоронних органах, боровся із подібними до відповідача злочинцями, а тому завдана ОСОБА_3 моральна шкода дуже глибоко травмує його та завдає шкоди здоровю.

Не враховано судом і того, що ОСОБА_3 травмує його морально, поширюючи про нього неправдиві відомості протягом тривалого часу шести років. Дії відповідача є умисними, спростувати недостовірну інформацію останній відмовляється, що завдає йому ще більших моральних страждань.

Просить рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди змінити та стягнути на його користь 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судом не було враховано того, що за аналогічною заявою та звинуваченнями ОСОБА_2 вже ухвалено судове рішення 09.08.2013 року.

Крім того, судом не застосовано позовну давність, адже ОСОБА_2 просить про спростування інформації, викладеної у його заяві на імя начальника Тисменицького РВ УМВС від 15.09.2008 року та відповідь на таку заяву від 10.04.2010 року, а також на заперечення на касаційну скаргу від 03.01.2013 року.

Не погоджується апелянт і з висновком суду про те, що його доводи та повідомлення, дані в судових засіданнях усно та письмово є поширенням неправдивої інформації, оскільки такий висновок суду суперечить ст. 40 Конституції та розясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» про те, що звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 не визнав.

ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримав, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 у запереченні від 03.01.2013 року на касаційну скаргу ОСОБА_4 у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.296 ч.1 КК, зазначив, що позивач причетний до наркобізнесу, називав його спільником ОСОБА_4, обвинуватив його у тому, що він здійснював кришування наркобізнесу ОСОБА_4, обвинуватив його у нападі на його будинок 28.08.2008 року, у підкупі свідків по зазначеній кримінальній справі, називав його аферистом та злочинцем, обвинуватив його у підкупі заступника прокурора Федоровича В.Б., яким була порушена кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_3 за ст. 296 ч.1 КК України.

Також 01.04.2014 року під час розгляду Івано-Франківським міським судом кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України відповідач звинуватив позивача у причетності останнього до наркобізнесу.

Наведені обставини підтверджені копією касаційної скарги (а.с.9-16) та копією компакт-диска (а.с.8)

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п.15 постанови Пленум Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» дано розяснення про те, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

П.17 передбачено, якщо недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди, оскільки вважає, що сума 5000 грн. є достатньою компенсацією моральних переживань позивача.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на те, що повідомлення, дані в ним у судових засіданнях усно та письмово не є поширенням неправдивої інформації, оскільки згідно ст. 40 Конституції та розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації, не заслуговують на увагу, оскільки заперечення на касаційну скаргу у кримінальній справі та пояснення у кримінальній справі не є зверненнями до компетентних органів для перевірки викладених фактів.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції при вирішенні спору не застосував позовну давність, враховуючи наступне.

Вимоги про захист гідності, честі чи ділової репутації випливають із порушення особистих немайнових прав, тому згідно з пунктом 1 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність на них не поширюється, крім випадків, встановлених законом, зокрема пунктом 2 частини другої статті 258 ЦК (спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації) та статтею 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні".

Не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_3 у скарзі на те, що за аналогічною заявою ОСОБА_2 вже ухвалено судове рішення 09.08.2013 року, оскільки у зазначеному рішенні суду вирішувалось питання про спростування інформації, поширеної ОСОБА_3 на зборах виконавчого комітету Майданської сільської ради 25.12.2012 року та у протоколі допиту ОСОБА_3 як свідка 20.03.2013 року.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити, а рішення Тисменицького районного суду від 18 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8