У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року Публічне акціонерне товариство Акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір. На забезпечення виконання його умов між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортних засобів, а між банком та ОСОБА_4 ‒ договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору в останнього перед банком виникла заборгованість.

Банк просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2010 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 251/03/4 у розмірі 154 874 грн 30 коп.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 251/03/4 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Субару Імпреза», 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, колір ‒ чорний металік, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області 26 жовтня 2007 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2010 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в рахунок заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 251/03/4 у розмірі 154 874 грн 30 коп. та судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Рішення суду в частині звернення стягнення на майно змінено.

Абзац третій резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави задоволено».

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 251/03/4 у загальному розмірі 154 874 грн 30 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 1 936,69 доларів США; простроченої заборгованості з процентів - 202,74 доларів США; залишок основної суми боргу - 17 923 долари США; заборгованості з пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 1 964 грн 57 коп.; заборгованості зо пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності - 234 грн 64 коп., всього 17 923 долари США, що за курсом НБУ станом на 09 червня 2009 року еквівалентно 152 675 грн 09 коп. та 2 199 грн 21 коп., звернуто стягнення на майно, заставлене за договором застави рухомого майна від 26 жовтня 2007 року № 251/03/4/1з, а саме: автомобіль марки «Субару Імпреза», тип ‒ легковий-Кобмі-В, об'єм двигуна - 1498, кузов НОМЕР_2, колір ‒ чорний металік, державний номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення публічних торгів в порядку виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною експертом на час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині, викладеній у касаційній скарзі, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що не може бути одночасно стягнуто заборгованість за кредитним договором та звернуто стягнення на предмет іпотеки, борг за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, має бути стягнуто в еквіваленті до гривні.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 304 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2095/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 214 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 316 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2107/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Установлено, що відповідно до договору від 26 жовтня 2007 року № 251/03/4 ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 23 167 доларів США на строк з 26 жовтня 2007 року по 24 жовтня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % відсотків річних у валюті кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 251/03/4 між позивачем та ОСОБА_4 26 жовтня 2007 року був укладений договір поруки.

ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, у результаті чого утворилася заборгованість.

Згідно із ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, поручитель є солідарним боржником з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин солідарні боржники мають нести солідарну відповідальність за порушення зобов'язання позичальником.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ст. 589 ЦК України).

Із роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - постанова) вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінним від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК ). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця, з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК України щодо заставодавця).

Апеляційний суд, відмовивши у стягненні суми боргу із поручителя, який є відмінною особою від позичальника та заставодавця, неправильно застосував зазначені норми права, а врахувавши роз'яснення, що надані у п. 42 постанови, не звернув уваги на п. 9 вказаної постанови, де роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 та 4 ЦПК України ).

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Крім цього, згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України ‒ гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Згідно зі ст. 5 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.

Зазначені обставини залишилися не перевіреними судом апеляційної інстанції.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова