У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Маляренка А.В., Парінової І.К.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області про відшкодування матеріальної шкоди та зобов'язання вчинити дії, за касаційними скаргами ОСОБА_6, першого заступника прокурора Чернігівської області та Державної казначейської служби України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2015 року,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства і прокуратури.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що внаслідок незаконного перебування під слідством, тримання під вартою за період з 03 листопада 2001 року по 08 червня 2010 року їй було завдано матеріальну шкоду, яка виразилася у недоотриманому заробітку з урахуванням інфляційних збитків, штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, сум, сплачених у зв'язку із отриманням юридичної допомоги.

З урахуванням викладеного позивач просила суд стягнути з Державного бюджету України 116 110 грн 43 коп. заробітку та інших грошових доходів, які вона втратила внаслідок незаконних дій, 3 112 грн 60 коп. штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, 58 500 грн, сплачених у зв'язку з наданням їй юридичної допомоги, а також повернути їй вилучені органами досудового розслідування сережки.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 90 884 грн 34 коп. на відшкодування матеріальної шкоди. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 261 736 грн 24 коп. заробітної плати за період з 03 листопада 2001 року по 08 червня 2010 року, 1 096 грн 59 коп. грошових коштів, сплачених на виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року на користь потерпілого ОСОБА_7, 3 112 грн 60 коп. витрат, сплачених ОСОБА_6 у зв'язку з виконанням вироку суду, 18 500 грн, сплачених ОСОБА_6 у зв'язку з наданням їй юридичної допомоги, а всього 284 445 грн 40 коп. Зобов'язано Державну казначейську службу України списати зазначені суми з відповідного рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України. У решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині щодо задоволених позовних вимог та в частині відмови у стягненні 35 000 грн витрат на правову допомогу − змінено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 121 987 грн 12 коп. втраченої заробітної плати за період з 03 листопада 2001 року по 08 червня 2010 року, 1 096 грн 59 коп. грошових коштів, сплачених на виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року на користь потерпілого ОСОБА_7, 3 112 грн 60 коп. витрат, сплачених ОСОБА_6 у зв'язку з виконанням вироку суду, 53 500 грн, сплачених ОСОБА_6 у зв'язку з наданням їй юридичної допомоги, а всього 179 696 грн 31 коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційних скаргах прокуратура Чернігівської області та Державна казначейська служба України просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, у касаційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувані судові рішення змінити в частині відшкодування втраченого середнього заробітку, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що 11 серпня 2001 року прокуратурою м. Чернігова було порушено кримінальну справу за фактом умисного вбивства ОСОБА_8, за ознаками злочину, передбаченого ст. 94 КК України (в редакції 1960 року).

03 листопада 2001 року за підозрою у скоєнні даного злочину в порядку ст. 115 КПК України ОСОБА_6 було затримано та пред'явлено їй обвинувачення у скоєнні злочину.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2001 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) та їй призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2003 року та ухвалою Верховного Суду України від 15 березня 2005 року зазначений вище вирок залишено без змін.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2012 року визнано порушення Україною прав ОСОБА_6 на справедливий розгляд її справи судами всіх інстанцій про встановлення обґрунтованості висунутого проти неї кримінального обвинувачення та права на захист від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, гарантованого пунктом 1 та підпунктом «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2013 року вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2003 року та ухвалу Верховного Суду України від 15 березня 2005 року скасовано, кримінальну справу направлено на нове розслідування.

30 грудня 2013 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 надійшла до прокуратури м. Чернігова та в цей же день відомості про умисне вбивство ОСОБА_8 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 94 КК України (в редакції 1960 року).

Постановою прокуратури м. Чернігова від 1 березня 2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_6, внесеного 30 грудня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом умисного вбивства ОСОБА_8 за ст. 94 КК України та в частині пред'явленого обвинувачення за ч. 3 ст. 40 КК України (в редакції 1960 року) закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді.

Установивши зазначені обставини справи, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_6 матеріальної шкоди, стягуючи середній заробіток, суд апеляційної інстанції правильно визначив розрахунок середнього заробітку із застосовуванням до нього коефіцієнтів з того часу, з якого вони вводилися.

Проте неможливо погодитись з висновком суду апеляційної інстанції про стягнення на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу, сплачену нею за представництво її інтересів у Європейському суді з прав людини у розмірі 18 000 грн, у той час як Положенням передбачено компенсацію витрат на правову допомогу за представництво інтересів особи у національних судах.

За таких обставин ухвалене апеляційним судом рішення в частині позову ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області про стягнення суми заробітку, у частині стягнення витрат, понесених позивачем на правову допомогу, не може вважатися законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, першого заступника прокурора Чернігівської області та Державної казначейської служби України частково задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2015 року в частині стягнення витрат, понесених позивачем на правову допомогу, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко І.К. Парінова