Справа № 188/1735/14-ц
Провадження № 2/188/30/2015
21 січня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,
при секретарі Хандригі Л.В., за участю прокурора Бойко Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом прокурора Петропавлівського району в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання кредитної угоди та стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, нарахованою пенею,
До Петропавлівського районного суду подано позовну заяву прокурора Петропавлівського району в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання кредитної угоди та стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, нарахованою пенею.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 06.09.2009 року між Дніпропетровським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_1 була укладена кредитна угода № 219/09/10-Д на добудову та реконструкцію власного житла з надвірними підсобними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до п.п. 1.1, 1.4 кредитної угоди Фонд надає позичальнику на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 50 000 грн. за користування яким передбачена плата в розмірі 3% річних. Згідно п. 3.18 кредитної угоди відповідач повинен повертати кредит у терміни, передбачені графіком повернення кредиту.
Також, 06.09.2010 року між Дніпропетровським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 5 та № 5-а, згідно умов яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед Дніпропетровським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі відповідати по борговим зобов'язанням ОСОБА_1, які виникають з умов кредитної угоди № 219/09/10-Д від 06.09.2009 року.
В судовому засіданні прокурор позов підтримала і просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачка 2 ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з неї заборгованості у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.
Оскільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були повідомлені про місце та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 74, 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив по справі заочне рішення.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1).
Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання (ч.2).
Згідно з ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Відповідно до п.1.2. кредитної угоди № 219/09/10-Д від 06.09.2010 року забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є порука. В якості забезпечення виконання зобов'язань відповідачем - 1 ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, був укладений договір поруки № 05 та 05-а від 06.09.2010 року між позивачем, та відповідачем - 2 ОСОБА_2 та відповідачем - 3 ОСОБА_3. Відповідно до умов договорів поруки відповідачі 2 та 3 на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед Дніпропетровським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі відповідати по борговим зобов'язанням ОСОБА_1, які виникають з умов кредитної угоди № 219/09/10-Д від 06.09.2009 року, що підтверджується копіями зазначених договорів поруки (а.с. 11-14).
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків.
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Стаття 541 ЦК України передбачає, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.
Згідно з ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1).
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2).
Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1).
Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.
Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.2).
Відповідно до п.п. 2, 6 договору поруки № 5 від 06.09.2010 року та п.п. 2, 6 договору поруки № 5-а від 06.09.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник, а у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за платежами, що передбачені кредитним договором, поручителі на підставі письмової вимоги фонду, впродовж 5 календарних днів з моменту її отримання, повинні погасити за рахунок власних коштів на рахунок фонду в повному обсязі заборгованість позичальника за кредитним договором.
Стаття 559 ЦК України передбачає наступне:
1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
2. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.
3. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.
4. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.
У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Стаття 251 «Поняття строку та терміну» ЦК України визначає таке:
1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
3.Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до п.12 договору поруки № 5 від 06.09.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем 2 та п.12 договору поруки № 5-а від 06.09.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем 3 ці договора діють до повного виконання зобов'язань боржником за кредитною угодою.
Отже, в договорі поруки, на який посилається позивач, не встановлений строк його дії, а визначений термін його дії.
Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Пунктом 1 частини 2 статті 257 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 2.4. кредитної угоди № 219/09/10-Д між сторонами встановлено, що позичальник ОСОБА_1, зобовязується погашати заборгованість за кредитом відповідно до Додатку № 2, який є невід'ємною частиною кредитної угоди, у якому визначено, що погашення заборгованості повинно проводитися щомісячно 15 числа кожного календарного місяця до повного його погашення.
В описовій частині позовної заяви вказано, що відповідач 1 ОСОБА_1 припинив виконувати зобов'язання по сплаті коштів на погашення тіла кредиту з 12.03.2013 року, а з 24.12.2013 року ним не внесено жодного платежу по сплаті відсотків.
Разом з тим, суд бере до уваги, що строком виконання основного зобов'язання згідно кредитної угоди визначено певну щомісячну дату, а саме, строком щомісячного виконання зобов'язання є 15 число кожного місяця, отже позивач повинен був звернутися до відповідача 2 ОСОБА_4 та відповідача 3 ОСОБА_3 із вимогою про виконання зобов'язання протягом шести місяців після закінчення вищенаведеної дати, чого позивач не зробив.
У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В той же час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
За загальним принципом доказування та подання доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.
Прокурор надав суду як докази копію досудового попередження позивача від 03.04.2014 року відповідачу 1 (а.с.16) та копії вимог позивача від 27.12.2013 року і від 03.04.2014 року (а.с.17,19), зазначивши в позові, що вони направлялися поштою відповідачам, про необхідність виконання ними зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, але підтверджень вручення зазначених вимог суду не надано, як і не додано до позову.
Тому суд вважає, що доводи відповідачки 2 про відсутність підстав для солідарної відповідальності відповідачів та її заява про застосування строку давності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку давності для пред'явлення вимоги до поручителя.
На підставі досліджених доказів суд вважає за необхідне розірвати укладену між Дніпропетровським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_1 кредитну угоду № 219/09/10-Д від 06 вересня 2010 року, стягнути з відповідача 1 ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по кредиту в розмірі 40 886,40 грн., заборгованість по сплаті трьох відсотків річних за користування кредитом - 949,42 грн. пеню за прострочку виконання зобов'язань - 1102,65 грн.. Всього стягнути з відповідача 1 ОСОБА_1 заборгованість у сумі 42 938,47 грн.
В іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.
Відповідно до ч.3 статті 88 ЦПК України з відповідача 1 необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі, визначеному п.1 ч.2 ст. 4 закону України «Про судовий збір», в сумі 429 (чотириста двадцять дев'ять) грн. 38 коп..
На підставі викладеного, ст.ст. 11,14,15,16, 251, 253, 256, 257,261, 525, 526, 541, 543, 546, 549, 554, 559, 612, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 223 - 230, 294 ЦПК України, суд
Позовні вимоги прокурора Петропавлівського району в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання кредитної угоди та стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, нарахованою пенею - задовольнити частково.
Розірвати укладену між Дніпропетровським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_1 кредитну угоду № 219/09/10-Д від 06 вересня 2010 року.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого АДРЕСА_1, проживає в с.Марївка Олександрівського району Донецької області, на користь держави судовий збір в сумі 429 (чотириста двадцять дев'ять) грн. 38 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в зазначеному апеляційному порядку.

Суддя П. О. Бурда