Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Попович О.В.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Конотопського міського районного управління юстиції, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про поділ спільного майна подружжя та звільнення майна з-під арешту, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Сумської області від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з

указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час шлюбу

вона з ОСОБА_4 придбали автомобіль ВАЗ 21112, холодильник

вартістю 7 тис. грн, крісло-диван вартістю 2 тис. грн, шуруповерт вартістю

1 500 грн, автомийку вартістю 3 тис. грн, болгарку вартістю 1 500 грн, газонокосилку вартістю 2 тис. грн, дриль вартістю 1 тис. грн, набір інструментів вартістю 2 тис. грн, компресор вартістю 4 тис. грн, автомагнітолу вартістю 8 тис. грн, кавоварку з кавомолкою вартістю

2 тис. грн, лебідку автомобільну вартістю 2 тис. грн та автомобільний фен вартістю 1 тис. грн.

ОСОБА_3 зазначила, що рішенням суду з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто кошти і під час виконавчого провадження накладено арешт на автомобіль.

Посилаючись на наведене, позивач просила суд поділити майно, виділивши їй автомобіль та звільнити його з-під арешту, за ОСОБА_4 визнати право власності на холодильник, крісло-диван, шуруповерт, автомийку, болгарку, газонокосилку, дриль, набір інструментів, компресор, автомагнітолу, кавоварку з кавомолкою, лебідку автомобільну та автомобільний фен.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від

3 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки

ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_1.

Виділено ОСОБА_4 холодильник марки «Самсунг», крісло-диван, шуруповерт, автомийку марки «Кьорхер», болгарку, газонокосилку, дриль, набір інструментів, компресор, ДВД автомагнітолу з,камерами і динаміками, кавоварку з кавомолкою, лебідку автомобільну та автомобільний фен.

Звільнено з-під арешту автомобіль марки ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 26 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційних скаргах ОСОБА_6 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції керуючись ст. ст. 60, 70 СК України та Закону України «Про виконавче провадження», виходив з того, що спірне майно було набуто сторонами під час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю, що підлягає поділу, а автомобіль ВАЗ 21112 звільненню з-під арешту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що сторонами не надано доказів про обсяг всього нажитого майна та його вартість, зазначив наявність інших транспортних засобів оголошених в розшук, а також вказав, що розмір часток майна визначається з урахуванням всього належного майна подружжю, у зв'язку з чим відмовив в позові за необґрунтованістю.

Однак з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 5 грудня 1987 року по 23 квітня

2014 року, під час якого придбали автомобіль марки ВАЗ 21112,

д.н. НОМЕР_1, холодильник «Самсунг» вартістю 7 тис. грн, крісло-диван вартістю 2 тис. грн, шуруповерт вартістю 1 500 грн, автомийку «Кьорхер» вартістю 3 тис. грн, болгарку вартістю 1 500 грн, газонокосилку вартістю

2 тис. грн, дриль вартістю 1 тис. грн, набір інструментів вартістю 2 тис. грн, компресор вартістю 4 тис. грн, автомагнітолу вартістю 8 тис. грн, кавоварку з кавомолкою вартістю 2 тис. грн, лебідку автомобільну вартістю 2 тис. грн та автомобільний фен вартістю 1 тис. грн (а.с. 5, 36-52).

Постановою ВДВС Конотопського МУЮ від 12 серпня 2014 року

на виконання виконавчого листа від 30 липня 2014 року

Конотопського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_4 на

користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 292 634 грн 37 коп.,

оголошено в розшук майно боржника (транспортні засоби), а саме:

Кіа Соренто 2.5 CRDi, Мерседес Бенц 108, ВАЗ 2109, ВАЗ 2109,

ВАЗ 21112, ВАЗ 210934, ОДАЗ 8728, ХТ 81024.

Під час виконавчого провадження, актом державного виконавця

ВДВС Глухівського МУЮ від 9 жовтня 2014 року описано та накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21112 (а.с. 6-7, 15-20).

Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від

21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг

спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, слід керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист.

Майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом (ст. 71 СК України).

Виходячи зі змісту ст. ст. 60,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Розмір часток у спільному майні і яке конкретно майно має бути виділене суд визначає з урахуванням усього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом із цим на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису, так і майно, що не підлягало опису. Зазначені обставини згідно зі ст. 60 ЦПК України зобов'язана довести та сторона, яка посилається на них як на підставу своїх вимог чи заперечень, зокрема, поданням відповідних належних і допустимих доказів, заявленням клопотання про забезпечення позову з метою додаткового опису майна тощо.

У випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на подільну або неподільну річ (ст. 183 ЦК України), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил ст. ст. 321, 358, 364 ЦК України, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження та користування майном.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України зазначено про те, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За змістом ст. 355, ч. 3 ст. 372 ЦК України після поділу майна між подружжям право спільної сумісної власності припиняється, об'єкт належить сторонам вже на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, суди розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Отже, за змістом вищезазначених норм, при вирішенні позову одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, необхідно враховувати, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю та у випадку поділу його їх частки визнаються рівними. Розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділено, визначається з урахуванням всього набутого майна, включаючи й те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом з цим на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису, так і майно, що не підлягало опису.

З урахуванням конкретних обставин суд може зняти арешт із речі і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь особи грошову чи іншу матеріальну компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити арешт речі, зобов'язавши відповідні територіальні органи Державної фіскальної служби України, юридичну або фізичну особу виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Суд першої та апеляційної інстанцій не з'ясували можливість виділу частки із спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації за частку, що припадає боржнику, а також не встановили, яке ще майно підлягало врахуванню при визначенні частки у майні кожного з подружжя, не залучили до участі у справі у якості відповідача особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, не встановили повний обсяг майна подружжя, не з'ясували джерело і час його придбання, не врахували, що у випадку поділу майна їх частки визнаються рівними, розмір яких визначається з урахуванням всього набутого майна та не здійснили поділ майна подружжя відповідно до закону.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від

3 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Сумської області від

26 січня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Попович О.В. Ступак