1Справа № 335/877/15-ц 4-с/335/15/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Апаллонової Ю.В., при секретарі Кудряшовій Ю.І., за участю представника заявника ОСОБА_1, представника заінтересованої особи: ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_4, заінтересовані особи Орджонікідзевський ВДВС Запорізького МУЮ, ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій вказує, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2011 року у справі № 2-2628/2011 були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та інших осіб про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 листопада 2008 року, укладеного між цими сторонами і посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого за № 2206. Цим решением також була скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на цю квартиру, відновлено право власності на спірну квартиру ОСОБА_5, а ОСОБА_3 суд зобов'язав звільнити квартиру.

Рішення набуло законної сили 26.09.2011 року, в зв'язку з чим 30 листопада 2011 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя видав виконавчий лист № 2628, на підставі якого була скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру. Як стало відомо з витребуваного за заявою з архіву виконавчого провадження № 1291/5, це виконавче провадження ВП № 303144 було відкрите 13.12.2011р. старшим державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_4 (надалі - старший державний виконавець) за заявою ОСОБА_7 про примусове виконання рішення суду про виселення ОСОБА_3 зі спірної квартири.

21.12.2011р. до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя була направлена заява Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про роз'яснення виконання рішення суду від 14.09.2011р. в частині, яким чином усувати перешкоди в користуванні майном - зобов'язувати ОСОБА_3 звільнити квартиру АДРЕСА_1 в ОСОБА_8, а саме в частині виконання рішення без участі боржника. Тобто державній виконавчій службі було відомо про відсутність боржника за вказаною адресою, що було перешкодою для виконання рішеннясуду.

26 січня 2012р. судом була винесена ухвала, відповідно до якої ОСОБА_3 має усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_5 шляхом виселення з квартири АДРЕСА_2. Ніяких інших роз'яснень, зокрема в частині виконання рішення без участі боржника - тобто надання дозволу на проникнення в квартиру, в якій відсутній боржник, ухвала не містить.

При проведенні виконавчих дій 11 травня 2012р. старшим державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_4 за відсутності ОСОБА_3, не маючи рішення суду про примусове проникнення в житло, шляхом злому вхідних дверей, проникла в квартиру АДРЕСА_3, де описала все наявне майно, склавши ОСОБА_7 опису і арешту майна. Описане майно за вказаним ОСОБА_7 було передане на відповідальне збереження ОСОБА_5 - продавцю квартири, на користь якого було винесене рішення і виданий виконавчий лист. На думку заявника, при здійсненні цих виконавчих дій старшим державним виконавцем були порушені такі норми законодавства: в матеріалах виконавчого провадження відсутні оригінал виконавчого листа та підтвердження направлення копій виконавчих документів боржнику, що є порушенням норм ст.ст.25,31 Закону України «Про виконавче провадження» У всіх документах зазначена адреса боржника ОСОБА_3 - квартира АДРЕСА_3, в той час як її місцем реєстрації є будинок № 87-А по вул.Юності у м.Запоріжжі. У спірній квартирі ОСОБА_3 після винесення рішення суду не перебувала, проживала за місцем реєстрації; розшук боржника не здійснювався, що є порушенням норм ст..ст.38,40 вказаного Закону; державним виконавцем не проводилась перевірка стану добровільного виконання рішення суду боржником, до боржника не були застосовані заходи адміністративного впливу у вигляді накладення штрафу. Правоохоронні органи не були повідомлені про невиконання боржником рішення суду для притягнення його до відповідальності; відсутній акт про невиконання рішення суду в добровільному порядку. Це є порушенням норм ст.ст.75,78 вказаного Закону; відсутня постанова про закриття виконавчого провадження, як того вимагає ст.75 Закону. В результаті виконання дій по виселенню боржника без його присутності були зламані вхідні двері - тобто мало безпідставне проникнення у квартиру. Без повідомлення боржника (із-за відсутності перевірки фактичної адреси місця реєстрації) 26 січня 2012 року була винесена ухвала за заявою старшого державного виконавця про роз'яснення виконання рішення суду, але суд не надавав дозволу на проникнення у житло боржника. Вказані в ОСОБА_7 опису майна речі були залишені в спірній квартирі і передані на відповідальне збереження стягувачу ОСОБА_5, який згодом продав їх разом з квартирою. Отже, державний виконавець фактично не виконав рішення суду - не звільнив квартиру від речей. Ним не було вжито заходів по збереженню майна ОСОБА_3, які знаходились в квартирі і від яких, відповідно до закону, квартира повинна була звільнена.

Про всі зазначені вище факти виконавчого провадження взагалі, а також про наявність ухвали про роз'яснення виконання рішення суду та відсутність в ній дозволу на проникнення до житла заявнику стало відомо тільки з матеріалів виконавчого провадження, з яким вони ознайомились січня 2015р., а також вважаючи, що незаконними діями старшого державного виконавця Куранової М.Л. Сорочан Саррі Іванівні спричинені значні матеріальні збитки у зв'язку з втратою майна, то керуючись ст.72 ЦПК України просила суд поновити строк на звернення з цією скаргою.

Також просила суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_4, які були вчинені 11 травня 2012 року при виконанні рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 вересня 2011 року (виконавчий лист № 2628 від 30 листопада 2011р.), а саме безпідставне, без вмотивованого рішення суду, проникнення до квартири АДРЕСА_4 та складання ОСОБА_7 опису та арешту майна без його оцінки.

В судовому засіданні представник заявника у повному обсязі підтримав доводи, викладенні у скарзі, просить скаргу задовольнити. Зазначаючи, що ухвала суду по даній скарзі дозволить заявнику у майбутньому відновити свої порушені права шляхом заявлення позову до державної виконавчої служби про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В порядку ст. 10 ЦПК України судом було розяснено представнику заявника право уточнити заявлені вимоги, було розяснено про наслідки невчинення процесуальних дій, однак представник заявника наполягала на задоволенні її вимог в редакції викладеній у скарзі.

Представник Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції надав суду письмові заперечення та в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, пояснивши, що державний виконавець під час виконання рішення суду виконував всі необхідні заходи у спосіб та в порядку, передбачені законодавством України, крім того, заявник необґрунтовано пропустив строк звернення до суду зі скаргою.

Державний виконавець дії якого оскаржуються ОСОБА_4, у судове засідання не зявилася, як вбачається із пояснень представника ВДВС звільнена з посади 27.12.2013 року.

Заінтересована особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання скарги повідомлений належним чином.

Суд, зясувавши позицію сторін, вивчивши матеріали виконавчого провадження №1291/5 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2628, матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, виходячи із меж заявлених вимог, приходить до наступних висновків.

Стаття 385 ЦПК встановлює строки для реалізації права на звернення до суду заінтересованої особи зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби у зв'язку з примусовим виконанням судових рішень, які за своєю правовою природою є імперативними.

Правило про те, що скаргу може бути подано до суду в десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав або свобод, є загальним.

Відповідно до ч.1 ст.73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Таким чином, з точки зору дотримання прав заявника на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції та ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_3 строк на звернення до суду із даною скаргою.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України „Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

При судовому розгляді встановлено, що на виконанні у Орджонікідзевському ВДВС Запорізького МУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2628 від 30.11.2011 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про усунення перешкод у користуванні майном, зобовязавши ОСОБА_3 звільнити квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5.

Виконавчий документ відповідав вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

12.12.2011 року на адресу відділу надійшла заява про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-2628/11 від 30.11.2011 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, підписана представником стягувана за довіреністю від 25.11.2011 року за №6202 ОСОБА_9 разом з доданням довіреності завіреної належним чином.

13.12.2011 державним виконавцем Курановою М.Л., керуючись ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з наданням строку для добровільного виконання до 19.12.2011 року (ЄДРВП № 30314408). Копії постанов направлено сторонам рекомендованою кореспонденцією за вих.. №1201/5 від 19.12.2013 року.

20.12.2011 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місця виконання рішення суду, а саме: АДРЕСА_6 в ході, якого встановлено, що боржником рішення суду не виконано, про що складено відповідний акт державного виконавця.

21.12.2011 року старшим державним виконавцем направлено на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя заяву про розяснення виконання рішення суду.

07.02.2012 року на адресу відділу надійшла ухвала Орджонікідзевсього районного суду м. Запоріжжя відповідно до якої зазначено, що за містом зазначеного рішення, яке розяснюється, ОСОБА_3 має усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_5, шляхом виселення з квартири АДРЕСА_7. У звязку з чим державним виконавцем здійснювались заходи, щодо виконання рішення суду керуючись безпосередньо ст.. 78 Закону України «Про виконавче провадження». Того ж числа державним виконавцем встановлено додатковий строк для виконання 15 днів на вселення, а саме в строк до 21.02.2013 про, що складено відповідний акт державного виконавця.

07.02.2012 року державним виконавцем направлено вимогу на адресу ОСОБА_3І якою повідомлення про встановлення додаткового строку самостійного виконання рішення суду простою кореспонденцією.

22.02.2012 після спливу строку на самостійне виконання державним виконавцем здійснено вихід за адресою місця виконання рішення суду, а саме: АДРЕСА_6 в ході , якого встановлено, що боржником рішення суду не виконано, про що складено відповідний акт державного виконавця.

26.04.2012 року з метою повного та фактичного виконання рішення суду призначено проведення виконавчих дій на 11.05.2012 року на 10-00 годину, та направлено відповідну вимогу на адресу боржника за вих. № 1557/5 рекомендованою кореспонденцією. Вимогу також направлено на адресу МКП «Основаніє» про присутність при проведенні виконавчих дій відповідного представника.

26.04.2012 року винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ, яку направлено за вих.. № 1557/5 на Вашу адресу Орджонікідзевського РВ ЗМУ України в Запорізькій області з метою залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення громадського порядку.

11.05.2012 року виходом за адресою місця виконання рішення суду разом із співробітником Орджонікідзевського РВ ЗМУЮ в Запорізькій області та представником МКП «Основаніє» в присутності понятих та стягувача особисто, встановлено, що рішення суду не виконано, для виконання рішення не з'явилися. У зв'язку з цим примусове виселення було проведено без участі боржника, в примусовому порядку було замінено замки на двері.

Відповідно до вимог п. 3 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

11.05.2012 року державним виконавцем складено акт опису майна, наявного в квартирі описане майно передано на відповідальне зберігання стягувачу згідно виконавчого документа ОСОБА_5, про що наявний підпис у відповідному акті, згідно відповідного акту ОСОБА_5А повідомлено про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну майна.

Того ж числа про виконання рішення про виселення боржника складено акт державного виконавця підписаний особами, які брали участь у виконанні, а саме: державним виконавцем, двома понятими, представником КП «ВРЕЖО 1», працівник Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від підпису відмовився.

Як встановлено у судовому засіданні, назва відповідного акту є акт опису та арешту майна, у звязку з чим, державним виконавцем при складанні відповідного акту було допущено технічну помилку, зокрема не закреслено слово арешт, але виправлення описки є недоцільним у звязку із завершенням виконавчого провадження в 2012 році в порядку п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Копії постанов направлено сторонам за вих. № 1291/5.

Будь-яких документи відновлення строку на апеляційне оскарження або скасування рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист та заяв щодо питань повязаних з передачею або втратою майна, а також скарг на дії державного виконавця від ОСОБА_3І або її представників, на адресу відділу не надходили з моменту завершення виконавчого провадження та станом на 09.12.2014 року.

11.07.2012 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_8 з метою встановлення факту збереження майна переданого на відповідальне зберігання ОСОБА_5А стягувачу згідно виконавчого документа, в ході якого встановити місце знаходження боржника не виявилось можливим, двері на вимогу державного виконавця не відчинено, з слів сусідів за даною адресою продовжує мешкати ОСОБА_3І, про що складено відповідний акт державного виконавця.

15.08.2012 року державним виконавцем повторно здійснено вихід за вищезазначеною адресою, проте також потрапити до квартири не виявилось можливим. Про що складено відповідний акт державного виконавця, який наявним у матеріалах виконавчого провадження.

Будь-яких звернень від ОСОБА_3І або її представників, щодо питань повязаних з передачею або втратою майна до відділу не надходили.

Відібрати пояснення від державного виконавця Куранової М.Л. не можливо у зв'язку зі звільненням 27.12.2013 року.

Відповідно до положень ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу ДВС. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення; ст.31 цього Закону - копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанова про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47 цього Закону, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

У даній справі вимоги державного виконавця щодо добровільного виконання рішення суду про проведення виконавчих дій були направлені боржнику належним чином, відповідно до вищенаведених вимог ЗУ «Про виконавче провадження», що підтверджується відповідними реєстрами УДППЗ «Укрпошта».

Далі згідно ст.78 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно, державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення. Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Передане для зберігання майно боржника видається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних зі зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації частини майна боржника. Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Підстав для обовязкового зупинення згідно зі ст.ст.37, 38 ЗУ «Про виконавче провадження» не малось, та рішення суду згідно до вимог ч. 3 ст. 78 цього закону можливо було виконати без участі боржника у разі його належного повідомлення про день і час виселення. Тому державний виконавець мав право на здійснення примусового виселення за відсутності боржника, оскільки на цей час не малось ухвали суду про відстрочення виконання рішення щодо виселення боржника.

Згідно ст.376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

У даному ж випадку державним виконавцем здійснювалося проникнення до житла боржника у порядку, встановленому ст.78 ЗУ «Про виконавче провадження», для примусового виконання рішення суду про виселення боржника, у той час як згідно наведених положень ст.376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла вирішується у судовому порядку у випадку, коли здійснюється виконавче провадження щодо майна боржника або про відібрання дитини.

Суд відхиляє доводи про те, що державний виконавець протиправно зламувала двері заявника без залучення спеціалістів, оскільки ст.78 ЗУ «Про виконавче провадження», яка є спеціальною правовою нормою, що регламентує виконання рішення про виселення боржника, не передбачає обов'язкової участі саме спеціалістів у виконанні відповідних виконавчих дій.

Згідно ч.6 ст.78 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Тобто при вчиненні виконавчих дій щодо виселення особи за її відсутності державний виконавець має описувати майно, яке перебуває у житловому приміщенні з якого виселяється особа. У даному випадку опис майна, яке перебувало у квартирі боржника ОСОБА_3 та передача його на відповідальне зберігання під час здійснення виконавчих дій по виселенню, повністю узгоджується з вимогами Закону.

Отже, суперечать матеріалам справи доводи скарги ОСОБА_3 стосовно того, що для вчинення її виселення необхідно було отримати дозвіл суду на примусове входження до приміщення.Крім того, під час проведення виконавчих дій був присутній стягувач ОСОБА_5, якому і усувались перешкоди в здійсненні права власності шляхом виселення боржника. Крім того, отримання такої ухвали суду для виконання судового рішення щодо виселення не передбачається положеннями ст. 78 ЗУ «Про виконавче провадження», якою регламентовано дії державного виконавця з примусового виселення.

З акту опису майна, складеному державним виконавцем 11.05.2012 року під час вчинення виконавчих дій, вбачається, що опис майна здійснювався за участі двох понятих та працівника правоохоронних органів, в акті зазначено найменування та опис майна, яке описано, його місце знаходження, тому його складено з дотриманням вимог закону. Під час складання акту опису та арешту майна були залучені поняті, яким були роз'яснені їх права і обов'язки згідно ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження". Поняті в акті опису й арешту майна від 11.05.2012 р. вчинили свої підписи без зауважень чи заперечень (а.с.59).

В акті зазначено, що вартість майна боржника визначається відповідно до положень ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження".

Твердження щодо відсутності у матеріалах виконавчого провадження виконавчого листа, свідчить про те, що виконавчий лист згідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» було повернуто до суду після повного фактичного виконання. Посилання щодо відсутності у матеріалах виконавчого провадження постанови про закриття виконавчого провадження, є безпідставними, оскільки у даному провадженні постановою від 14.05.2012 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. З наведеного витікає, що вирішальним при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення суду.

Доводи скаржника та його представника про те, що постанови він не отримував та навіть не знав про її існування, в звязку з чим був позбавлений можливості виконати рішення суду в наданий державним виконавцем строк для добровільного виконання, і, розпочинаючи примусове виконання рішення, державний виконавець порушив його права, як сторони виконавчого провадження, є необгрунтованими і, крім того, вказані дії державного виконавця не є предметом оскарження.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Загалом, зі змісту вищевказаної скарги ОСОБА_3 всупереч вимогам чинного цивільно - процесуального закону, не вбачається того, яким чином будуть відновлені її права у разі визнання судом незаконними дій даної посадової особи. ОСОБА_3 у скарзі інших вимог, окрім визнання дій державного виконавця при виконанні рішення суду, а саме безпідставне, без вмотивованого рішення суду, проникнення до квартири та складання ОСОБА_7 опису та арешту майна без його оцінки, не заявляла, а вказані вимоги не відповідають характеру порушення та можливості його усунення чи відновлення.

Проаналізувавши дії державного виконавця, в межах заявлених ОСОБА_3 вимог, суд вважає, що вони здійснені в межах його повноважень та в межах вказаних норм Закону України "Про виконавче провадження" , без порушення прав боржника.

При цьому будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вказаними діями державного виконавця були порушені права чи свободи заявника ОСОБА_3І, як сторони виконавчого провадження, матеріали цивільної справи не містять і таких доказів останньою до суду не представлено.

Судом не встановлено, а заявником не надано доказів, що оскаржувані дії державного виконавця проведені з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та порушені права чи свободи заявника, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72, 383, 384, 386, ЦПК України , суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду зі скаргою.

Скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_4, заінтересовані особи Орджонікідзевський ВДВС Запорізького МУЮ, ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги у 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Апаллонова Ю.В.