Справа № 366/383/14-ц Головуючий у І інстанції Гончарук О.П.
Провадження № 22-ц/780/11/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 18 28.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 квітня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Іванківського районного нотаріального округу Ющенко Г.В. про визнання недійсним угод купівлі-продажу та угоди дарування,

встановила:

15 січня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати недійсною угоду купівлі-продажу домоволодіння разом з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, укладену 26.04.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчену приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Ющенко Г.В., номер реєстру 952; визнати недійсною угоду купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, укладену 26.04.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та посвідчену приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Ющенко Г.В., номер реєстру 953; а також визнати недійсною угоду дарування земельної ділянки від 27.04.2013 року, яка розташована по АДРЕСА_1, площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, укладену 27.04.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та посвідчену приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Ющенко Г.В., номер реєстру 961.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона переконана в тому, що оспорювані нею угоди купівлі-продажу та дарування від її імені 26 квітня 2013 року вона не підписувала, а вважала, що підписувала лише заповіт. Тому вказані угоди є недійсними, так як вчинені під впливом обману відповідача та помилки позивача. Позов заявила з підстав, передбачених ст. ст. 215-216, 229-230 ЦК України.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 04 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

У апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, чим судом порушено вимоги ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачка стверджує, що ніяких угод не підписувала, а підписувала лише один єдиний папір, але що саме, не знає, тому вона в своїй позовній заяві посилалася на те, що її обманули, коли вона підписувала цей папір, вона вважала, що це і є договір.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 9 вересня 2014 року провадження у справі зупинено до вступу у спадщину правонаступників померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2015 року відновлено провадження у справі і в справу вступила ОСОБА_5, особа, яка не брала участі в справі, як правонаступник після смерті позивачки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем у справі належних доказів на підтвердження вимог не наведено, а її доводи ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються матеріалами справи.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 26 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Г.В., номер реєстру 952.

26 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, який посвідчений приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Г.В., номер реєстру 952.

27 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, який посвідчений приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Г.В., номер реєстру 961.

Судом першої інстанції встановлено, що всі договори посвідчені приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Г.В., а також підписані сторонами у її присутності. Особи під час підписання угод встановлені. Їх дієздатність, а також належність ОСОБА_2 житлового будинку та земельних ділянок нотаріусом перевірено.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину.

Частиною першою статті 229 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Однак, як роз'яснено у пунктах 19,20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Судом першої інстанції встановлено, що даний позов заявлено з підстав, передбачених ст. ст. 215-216 та ст. ст. 229-230 ЦК України, тобто позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивачка не підписувала дані договори та що оспорюванні угоди купівлі-продажу і дарування вчинені нею під впливом обману відповідача та помилки позивача, що є взаємовиключними підставами для визнання правочинів недійсними.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, позивачка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і в справу вступила її правонаступник ОСОБА_5, за заявою якої 18 лютого 2015 року відкрита спадкова справа.

Однак, правонаступник ОСОБА_5 не надала належних та допустимих доказів про те, що вона є спадкоємцем відповідної черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Враховуючи, що згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України та ст. ст. 15, 16 ЦК України судовому захисту підлягає саме порушене право позивача, а доказів порушення прав ОСОБА_5, як спадкоємця за законом, матеріали справи не містять, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 363 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді