Провадження № 2/0202/2092/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.,

при секретарі Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.10.2006 року у розмірі 23 534 грн 38 коп. та судові витрати в розмірі 235 грн. 34 коп.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № б/н від 22.10.2006 року відповідач ОСОБА_1отримала кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп. зі сплатою за користування ним відсотків 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконувала, не своєчасно та не в повному обсязі погашала заборгованість, комісії та інші платежі, які виникають в процесі обслуговування кредиту. Станом на 22.04.2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 23 534 грн. 38 коп., що стало підставою для звернення до суду.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» були задоволені.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року заочне рішення від 26 грудня 2013 року було скасовано.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання з'явилася, просила суд в позовних вимогах відмовити та застосувати строки позовної давності щодо нарахування суми заборгованості та штрафних санкцій по спірним правовідносинам, враховуючи дату звернення позивача до суду - 29.05.2013 року.

Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач вказує, що відповідно до договору № б/н від 22.10.2006 року відповідач ОСОБА_1отримала кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп. зі сплатою за користування ним відсотків 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору № б/н від 22.10.2006 року заборгованість за нею станом на 22.04.2013 року склала 23 534 грн. 38 коп., яка складається із наступного: 21513,64 грн. - заборгованість за кредитом; 423,86 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1096,88 грн. - штраф (процента складова).

Відповідач просила застосувати до вимог Банку строк позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається із матеріалів справи Кредитний Договір був укладений 22.10.2006 року , остання транзакція за платіжною картою відповідача, тобто поповнення карткового рахунку, було здійснено позичальником 23.01.2009 року, але позивач звернувся до суду з даним позовом лише 29.05.2013 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову.

Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням положень ст.257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. ст. 256, 257, 258, 267, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7 11,15,27, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар