Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-73/2011 Головуючий у 1-й інст. Лесько М. О.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Павицької Т.М.

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.

з участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що наказом начальника прикордонного загону від 05 листопада 2010 року № 520-ОС його було звільнено з посади стрільця окремої команди воєнізованої охорони Житомирського прикордонного загону з 05 листопада 2010 року за п. 7 ч. 1 ст.36 КЗпП України у зв'язку з набранням законної сили вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2010 року, яким позивача було засуджено за ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 3 КК України до двох років виправних робіт з відрахуванням у дохід держави 20 % заробітку. Вважав звільнення незаконним, оскільки призначене вироком суду покарання не перешкоджає йому продовжувати виконувати роботу стрільця, а скоєний ним злочин не був пов'язаний із його роботою. Просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Під час розгляд справи ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги та просив поновити його на роботі.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства та на підставі норм, що містять обов'язковість звільнення особи, яка скоїла злочин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановив суд та вбачається з матеріалів справи наказом № 249-ОС від 23.09.2008 року ОСОБА_1 був переведений на посаду стрільця окремої команди воєнізованої охорони Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Держаної прикордонної служби України за місцем дислокації у смт. Вакуленчук в зв'язку з організаційно - штатними заходами (а.с.11).

Вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 14.09.2010 року ОСОБА_1 було засуджено за ч. 2 ст.190, ч. 3 ст.358 Кримінального кодексу України до двох років виправних робіт з відрахуванням у дохід держави 20% заробітку (а.с.15-19).

Згідно наказу № 520-ОС від 05.11.2010 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із набранням законної сили вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 14.09.2010 року.

Відповідно до пункту 7 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Відповідно до п.2.1 Положення про воєнізовану охорону об'єктів Прикордонних військ України (далі - Положення), затвердженого наказом Державного комітету у справах охорони державного кордону № 293 від 13.05.2002 року, (яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин), до воєнізованої охорони приймаються громадяни України у віці від 21 до 60 років, які пройшли військову службу, не були засуджені за вчинення злочину і здатні за своїми діловими і моральними якостями та станом здоров'я до несення служби зі зброєю, спроможні виконувати обов'язки, що випливають з умов та особливостей несення служби на кожному об'єкті, що охороняється.

Виходячи з встановлених обставин справи, вимог закону, суд дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_1 проведено у відповідності до вимог діючого трудового законодавства, підстави для визнання звільнення незаконним, зазначені позивачем у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

При розгляді справи судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та дана їм належна оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді