У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_5, про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 8 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з липня 1998 року перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду 30 червня 2011 року. За час шлюбу і за спільні кошти ними набуто нижченаведене майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, добровільно поділити майно вони не можуть.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просив виділити у власність відповідачці: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 249,3 кв.м, вартістю 1 730 641 грн; майновий комплекс, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання та земельної ділянки, площею 0,0587 га, що розташований по АДРЕСА_2, загальною вартістю 884 319 грн; автомобіль марки «Міцубісі Вагон», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 213 570 грн. Просив виділити у свою власність: майновий комплекс, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання та земельної ділянки, площею 0,1188 га, що розташований по АДРЕСА_3, загальною вартістю 5 470 556 грн; контейнери НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, що розташовані на торгівельних місцях МТК «Калинівський ринок», вартістю 182 142 грн; вантажний фургон марки «ФІАТ ДОБЛО», державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 79 987 грн. Також просив виконання грошових зобов'язань за кредитними договорами, укладеними ними з ПАТ «ОТП Банк», залишити за тими позичальниками, які такі договори укладали.

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що за час шлюбу з ОСОБА_3 ними за спільні кошти набуто й інше нижченаведене майно, яке не вказав відповідач.

Просила з урахуванням уточнених позовних вимог виділити у свою власність: 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1, вартістю 927 451 грн; 1/2 частини магазину-салону, що розташований по АДРЕСА_2, вартістю 349 127 грн, а також половини земельної ділянки за цією адресою; 1/2 частини нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_3, вартістю 1 789 127 грн 56 коп, а також половину земельної ділянки за цією адресою; 1/2 частини обладнання, що знаходиться по АДРЕСА_3, вартістю 612 774 грн. Просила виділити ОСОБА_3: 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1, вартістю 803 189 грн 40 коп.; 1/2 частини магазину-салону, що розташований по АДРЕСА_2, вартістю 361 385 грн. 74 коп., а також половини земельної ділянки за цією адресою; 1/2 частини нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_3, вартістю 2 434 107 грн 74 коп., а також половину земельною ділянки за цією адресою.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 липня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно набуте за час шлюбу, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 249,3 кв.м, вартістю 1 730 641 грн;

- майновий комплекс СТО-2, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,0587 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташований по АДРЕСА_2, загальною вартістю 884 319 грн;

- майновий комплекс СТО-1, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,1188 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташований по АДРЕСА_3, загальною вартістю 5 470 556 грн;

- вантажний фургон марки «ФІАТ ДОБЛО» державний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, вартістю 79 987 грн;

Поділено майно, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя, наступним чином:

Визнано за ОСОБА_3 право власності на:

- майновий комплекс СТО-1, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,1188 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташований по АДРЕСА_3, загальною вартістю 5 470 556 грн;

- вантажний фургон марки «ФІАТ ДОБЛО» державний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, вартістю 79 987 грн;

А всього, загальною вартістю 5 550 543 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на:

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 249,3 кв.м, вартістю 1 730 641 грн;

- майновий комплекс СТО-2, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,0587 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташований по АДРЕСА_2, загальною вартістю 884 319 грн;

А всього, загальною вартістю 2 614 960 грн.

Розподілено між сторонами виконання грошових зобов'язань за кредитними договорами наступним чином:

За ОСОБА_4 залишено виконання зобов'язань, що випливають з кредитних договорів від 4 серпня 2006 року та 21 вересня 2007 року.

За ОСОБА_3 залишено виконання зобов'язань, що випливають з кредитних договорів від 25 квітня 2008 року, 16 серпня 2006 року та від 4 серпня 2006 року.

У задоволенні решти первісного та зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 8 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо поділу майна доповнено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості частки майна в сумі 1 467 791 грн 50 коп. У частині поділу грошових зобов'язань скасовано. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 766 931 грн 72 коп. В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 і ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що лише в цій частині сторони довели, що майно набуте за час шлюбу та є спільним майном подружжя, при цьому суд поділив як майно, так і кредитні зобов'язання сторін. Інше майно, на яке сторони посилались, не є майном подружжя або було ними відчужене за час шлюбу за згоди іншого з подружжя.

Апеляційний суд погодився з таким висновком місцевого суду і зазначив також, що сторони є приватними підприємцями, а майно приватного підприємця, набуте за рахунок спільного майна, та яке використовується ними у підприємницькій діяльності, є спільним сумісним майном подружжя, проте між ними не ділиться, а залишається тому з них, хто його використовує. Також суд стягнув з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_3 сплачені ним кошти за кредитними зобов'язаннями в інтересах сім'ї, а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 різницю вартості виділеного майно.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 22 липня 1998 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 червня 2011 року. За час шлюбу і за спільні кошти ними набуто майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, добровільно поділити майно вони не змогли. При цьому також установлено, що сторони є приватними підприємцями і частину спірного майна використовують у своїй підприємницькій діяльності.

Спір виник щодо поділу: магазину-салону, що розташований по АДРЕСА_2, загальною площею 144,9 кв.м з обладнанням, а також земельної ділянки за цією адресою, які виділені ОСОБА_4; нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_3, площею 1094,8 кв. м, яке складається з приміщень боксів, автомийки, підсобних приміщень, вулканізації, гаражу-складу з обладнанням, а також земельної ділянки за цією адресою, які виділені ОСОБА_3

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Таким чином, апеляційний суд правильно вважав, що майно приватного підприємця, яке набуте за рахунок спільних коштів подружжя, є спільним майном подружжя, але якщо воно використовується ними у своїй підприємницькій діяльності, то воно у рівних частках, як того вимагає ОСОБА_4, не ділиться, а враховується при поділі всього майна.

Разом з тим, оскільки вартість майна враховується у спільній масі при поділі майна подружжя, суду слід виходити з дійсної вартості цього майна на час розгляду справи, враховуючи, що ОСОБА_4 заперечує наявну вартість та просила призначити відповідну судову експертизу.

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Таким чином, здійснюючи поділ майна подружжя зі стягненням на користь ОСОБА_4 компенсації вартості частки у майні, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України, ст. 71 СК України не звернув уваги на те, чи вніс ОСОБА_3 попередньо на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму (1 467 791 грн 50 коп.), щоб унеможливити у подальшому спір щодо цього.

Крім того, стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 766 931 грн 72 коп, сплачених ним кредитних коштів за договорами, укладеними з ОСОБА_4, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 57-59, 214, 303, 316 ЦПК України не навів достатніх, безспірних та, належних доказів того, що саме ОСОБА_3 сплачував кошти за кредитними договорами, укладеними не з ним. При цьому не звергнув уваги на положення ст. 1000 ЦК України, яка регулює вчинення юридичних дій за дорученням однієї сторони від імені та за рахунок другої сторони. Тобто, вказаною нормою права передбачено, що ці кошти вносяться саме за рахунок довірителя, яким була ОСОБА_4, і це слідує з відповіді та довідок ПАТ «ОТП Банк».

Отже, суду слід встановити обставини того, хто і за чиї кошти сплачував кредитні зобов'язання.

Враховуючи те, що поділу між подружжя підлягає все спільно набуте ними майно, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в повному обсязі.

За таких обставин, коли фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик