АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5530/15 Справа № 203/8276/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Левцунову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» м. Дніпропетровська про вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

04 грудня 2013 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку.

16 жовтня 2014 року в судовому засіданні було заявлено зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» м. Дніпропетровська про вселення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку - відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» м. Дніпропетровська про вселення - задоволено.

Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сум 243 грн. 60 коп.

В порядку повторного виконання заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2014 року по вказаній справі зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області поновити реєстрацію ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 з моменту виконання заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2014 року, тобто з 17 квітня 2014року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги , а в зустрічному позові відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольняючи позовних вимоги зустрічного позову ОСОБА_3, районний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 у передбаченому ст.. 65 ЖК України порядку вселився до спірної квартири і в ній зареєстрований та набув право користування останньою, під час судового розгляду не підтверджено належними доказами факт добровільного залишення ОСОБА_3 спірної квартири та не проживання в останній без поважних причин протягом більше шести місяців у певний період часу, в зв'язку з вибуттям до іншого постійного місця проживання та в свою чергу, підтверджено факт чинення останньому перешкод у вільному користування квартирою.

Проте, з таким висновком та ухвалою суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі ордеру №618 від 28.04.1962 року, виданого на ім'я ОСОБА_4, останній, разом із членами своєї сім'ї (дружиною ОСОБА_5, синами ОСОБА_2 та ОСОБА_6.), що також зазначені в ордері, вселився в квартиру АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_4, договір найму квартири було переоформлено на ОСОБА_2 та на теперішній час останній є основним квартиронаймачем квартири, зареєстрований в останній, на його ім'я відкрито особовий рахунок.

Окрім позивача в квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_3

На сьогоднішній час в спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_2,ОСОБА_7 з неповнолітньою дитиною та був зареєстрований відповідач ОСОБА_3. до постанови заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2014 року.

Відповідач ОСОБА_3 звільнився з міст позбавлення волі 25.01.2013 року ,згідно довідки про звільнення.

В матеріалах справи знаходяться акти згідно яких :

- акт від 12.11.2013 року, складений мешканцями будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_3 за вказаною адресою більш ніж півроку не проживає.

- акт від 15.11.2013року, складений мешканцями будинку АДРЕСА_2, що на той час ОСОБА_3 на постійній основі проживає за вказаною адресою разом з бабушкой ОСОБА_5

-акт від 21.01.2014року , складений мешканцями будинку АДРЕСА_1, що ОСОБА_3 за вказаною адресою не мешкає більш ніж рік.

-акт від 01.07.2014року складений мешканцями будинку АДРЕСА_1, що ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає з січня 2014 року та особистих речей в квартирі не має.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України член сім'ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як зазначено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати.

Реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

В спірній квартирі з січня по липень 2013 року проживали позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зі своїми дітьми ,без реєстрації,а ОСОБА_3 більше шести місяців на момент подачи позову до суду не проживав в квартирі.

Як пояснив ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції після звільнення з міст позбавлення волі він проживав у бабусі за адресою будинок АДРЕСА_2,однак оскільки бабусі 87 років він не бажає з нею проживать.

Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону і оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі більш ніж півроку, фактично вибув на постійне проживання за іншою адресою, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому необхідно визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Разом з тим, в частині зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації в квартирі в задоволенні позову слід відмовити, оскільки на сьогоднішній час ОСОБА_3 знятий з реєстрації після винесення заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2014 року і вимоги позивача є передчасними,окрім того Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залучене як третя особа, а не відповідач.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_3 про вселення в спірну квартиру ,колегія суддів вважає що дані вимоги не підлягають задоволенню,оскільки відповідач по зустрічному позову не перешкоджав проживати в квартирі АДРЕСА_1

Як вбачається з матеріалів справи в спірній квартирі певний час мешкала співмешканка ОСОБА_3-ОСОБА_8 у січні 2013 року зі старшим сином ОСОБА_9, а 25.05.2013 року народилась спільна дитина ОСОБА_10,однак згідно листа Центру соціальних служб для сім'ї , дітей та молоді Кіровської районної у місті ради від 07.05.2014 року в серпні 2013 року вона з дітьми виїхала на постійне місце проживання в Черкаську область.

В матеріалах справи є висновок ДІМ Кіровського РВ ДМУ УМВС щодо розгляду заяви ОСОБА_6 від 22.06.2013 року стосовно чинення перешкод в користуванні квартирою,в якому зазначено,що йому перешкоджає його співмешканка ОСОБА_8 в користуванні квартирою з якою у нього склалися неприязні стосунки.

Окрім того, матеріали справи містять пояснення самого ОСОБА_3 від 08.07.2013 року де він пояснює що за місцем своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 він не проживає і не бажає проживати, так як у нього немає ніякого бажання проживати з ОСОБА_8 і вести з нею спільне господарство,своєю дружиною її не вважає. (а.с.134).

В спірній квартирі з січня по липень 2013 року проживали відповідач по зустрічному позову ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зі своїми дітьми без реєстрації, а ОСОБА_3 більше шести місяців на момент подачи позову до суду , а саме 4 грудня 2013 року не проживав в квартирі.

З січня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_11 та їхній син , які не перешкоджали ОСОБА_3 в користуванні квартирою.

Як пояснила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції вони не перешкоджали ОСОБА_3 користуванню квартирою і позивач по зустрічному позову періодично у їх відсутність приходить у квартиру .

Отже, доказів того, що саме позивач ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_3 в користуванні АДРЕСА_1 суду не надано, а тому вимоги його про вселення є передчасними.

Виходячи з вищевикладеного,колегія суддів вважає,що рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року необхідно скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» м. Дніпропетровська про вселення - відмовити.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» м. Дніпропетровська про вселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича