АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5193/15 Справа № 209/4084/13 Головуючий у 1 й інстанції - Шендрик К.Л. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 червня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення з боржника коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Так, 15 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 908640,00 грн., три відсотки річних в розмірі 103062,18 грн., індексацію в розмірі 60456,85 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн. та понесені ним судові витрати. У обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ті обставини, що 11 червня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір грошової позики, згідно якого вони прийшли до обоюдної згоди щодо усіх істотних умов договору, визначивши предметом договору грошові кошти в розмірі 72000 доларів США, які він зобов'язався передати відповідачу, а останній зобов'язався повернути йому, позивачу, вищевказані грошові кошти до 01 липня 2010 року, на підтвердження чого відповідач власноручно склав, підписав та передав йому розписку. Однак, 01 липня 2010 року і до моменту звернення до суду з позовом, відповідач грошові кошти не повернув. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач був змушений звернутися до суду з цим позовом, і станом на 10 квітня 2014 року 72000 доларів США еквівалентні 908 640,00 грн., які вважає такими, що належить стягнути з відповідача на його користь. Крім того, вважає, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 20000 грн. Також вважає, що за порушення виконання грошового зобов'язання відповідач повинний сплатити йому три відсотки річних в розмірі 103 062,18 грн. та індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 60 456,85 грн., а всього: 1072159,03 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 червня 2014 рокупозовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики від 11 червня 2010 року в сумі 908640 ( дев'ятсот вісім тисяч шістсот сорок тисяч) гривень, три відсотки річних в сумі 103062 (сто три тисячі шістдесят дві) гривні 18 копійок, індексацію в розмірі 60456 (шістдесят тисяч чотириста п'ятдесят шість) гривень 85 копійок, сплачений судовий збір в сумі 3211 гривень 60 копійок та в сумі 229 гривень 40 копійок.

У іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 11 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 72000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу взяті в борг грошові кошти до 01 липня 2010 року.

Факт укладення цього договору підтверджується власноручно написаною розпискою ОСОБА_2 ( а.с. 7), в якій він зазначив, що отримав від ОСОБА_3 гроші 72000 доларів США і зобов'язується їх повернути до 01 липня 2010 року.

Зважаючи на власноручну написану відповідачем розписку про отримання грошових коштів, оригінал якої був досліджений судом під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що відповідач дійсно отримав від позивача грошові кошти в сумі 72000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 липня 2010 року. Але у визначений у розписці строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув, чим порушив умови договору позики, укладеного між ним та ОСОБА_3

Суд встановив, що з боку позивача були виконані всі умови договору позики, і відповідачу була передана грошова сума, зазначена в розписці, однак відповідач відмовився від належного виконання зобов'язань за договором позики, і тому ця сума боргу повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

На теперішній час сума боргу позивачу відповідачем не повернута.

Згідно довідки від 10 квітня 2014 року (а.с. 110) офіційний курс гривні до долару США станом на 10 квітня 2014 року становить 1261,7898 грн. за 100 доларів США , а тому, відповідно сума боргу у гривневому еквіваленті становить 908 640 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача..

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається,

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж вартості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ЦК України.

У зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору позики і прострочив виконання грошового зобов'язання, позивач дійсно має право на стягнення з відповідача суми боргу, а також три відсотки річних від простроченої суми боргу, оскільки, у договорі позики не був обумовлений розмір відсотків за користування грошовими коштами.

Три відсотки річних від суми боргу в розмірі 908640 грн. становлять 103062,18 грн., виходячи із розрахунку: (908640 грн. х 3%) : 356 х 1380 днів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за порушення грошового зобов'язання.

А отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути суму боргу в розмірі 908 640,00 грн. та три відсотки річних від простроченої суми боргу в сумі 103 062,18 грн. за порушення грошового зобов'язання.

Однак, вирішуючи питання про стягнення з відповідача валютного боргу, суд першої інстанції ухвалив стягнути індексацію в розмірі 60 456,85 грн.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Тому, норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні.

Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10, Рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2011р. у справі № 6-32189св11.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у зазначеній частині доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої у зазначеній частині скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги щодо застосування до позовних вимог ОСОБА_3 строків позовної давності, колегія суддів не може взяти до уваги, як необґрунтовані, оскільки, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з цим позовом.

Як убачається з матеріалів цивільної справи № 214/4932/13-ц (2/214/2558/13) Саксаганського районного суду м. Кривого Рога, яка біла витребувана та досліджена судом першої інстанції, 25 червня 2013 року ОСОБА_3 направив поштовим відправленням до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовну заяву про стягнення з ОСОБА_4 суми боргу та моральної шкоди за договором позики, укладеним між ним та відповідачем 11 червня 2010 року.

Згідно розписки ОСОБА_4 суму боргу він зобов'язався повернути 01 липня 2010 року, а отже саме з 01 липня 2010 року, тобто від дня, коли позивач довідався про порушення свого права з боку відповідача (ч. 1 ст. 261 ЦК України), починається перебіг позовної давності, і відповідно, закінчення встановленого законом строку загальної позовної давності повинно було сплинути 01 липня 2013 року, оскільки, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, і загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки ( ст. 257 ЦК України).

Зважаючи на те, що письмова позовна заява до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу була здана до установи зв'язку ОСОБА_3 до закінчення останнього дня строку, вона вважається такою, що здана своєчасно, що передбачено ч. 2 ст. 255 ЦК України.

Таким чином, суд достовірно встановив, що 25 червня 2013 року ОСОБА_3 виконав дії, що свідчать про переривання строку позовної давності, оскільки, подав до суду позов про стягнення з відповідача суми боргу, а відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності почався заново, і час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна заява ОСОБА_3 була йому повернута Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу в зв'язку з непідсудністю справи цьому суду, про що 05 серпня 2013 року, після отримання інформації від адресно-довідкового підрозділі ГУДС УДМС України у Дніпропетровській області про зареєстроване місце проживання відповідача, була постановлена відповідна ухвала. 15 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся з цим позовом до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з дотриманням правил територіальної підсудності, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2, що свідчить про звернення позивача до суду протягом строку, в межах якого він мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, доводи апеляційної скарги такими, що підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з ухваленням у цій скасованій частині нового рішення. У іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 червня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 індексації в розмірі 60 456 гривень 85 копійок скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про стягнення на його користь з ОСОБА_2 індексації в розмірі 60 456 гривень 85 копійок.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез