У х в а л а

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилався на те, що 22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом 17 000 доларів США, зі строком повернення до 21 грудня 2016 року, зі сплатою 14,00 % річних.

15 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язався відповідати перед банком за зобов'язаннями ОСОБА_4 за кредитним договором від 22 грудня 2006 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 23 вересня 2013 року складала 364 160 грн 52 коп., яку позивач і просив стягнути на свою користь у солідарному порядку з відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором № 014/17-43/1049-33 від 22 грудня 2006 року у сумі 68 264 грн 85 коп., у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 347 грн 62 коп., заборгованість по сплаті відсотків у сумі 46 917 грн. 23 коп., пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків у сумі 20 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені судові рішення та справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору заборгованість за кредитним договором підлягає солідарному стягненню як з боржника, так і з поручителя.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване та ухвалене з додержанням вимог закону.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Судами встановлено, що 22 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом 17 000 доларів США, зі строком повернення до 21 грудня 2016 року, зі сплатою 14,00 % річних.

15 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язався відповідати перед банком за зобов'язаннями ОСОБА_4 за кредитним договором від 22 грудня 2006 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 23 вересня 2013 року складала 364 160 грн 52 коп.

Відповідно до п. п. 11,12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_12_18/VS090827.html?pravo=1> у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>).

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_02_01/Z960254K.html?pravo=1>, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 11 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 212 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> та 214 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> (статті 224-226 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2000/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції визначений ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, в судовій ухвалі апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, в іншому разі буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Зазначеним вимогам ухвала апеляційного суду не відповідає.

Разом із тим на порушення зазначених положень закону апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився лише узагальнюючою фразою, що висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Крім того, судами також встановлено, що відповідно до кредитного договору від 22 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, строк виконання зобов'язань за кредитним договором щодо повернення грошових коштів встановлено до 21 грудня 2016 року.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки від 15 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання.

Пунктом 6.5 кредитного договору від 22 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, передбачено, що кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у разі невиконання позичальником умов цього договору за умови попереднього (за тридцять днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Згідно з п. 2.1 договору поруки від 15 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, у разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав боржнику - ОСОБА_4 та поручителю - ОСОБА_5 вимогу від 19 травня 2010 року про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та повернення у 30-денний строк суми заборгованості в розмірі 14 998,39 доларів США.

Таким чином, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 19 травня 2010 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи з зазначеного, пред'явивши вимогу 19 травня 2010 року про погашення заборгованості за кредитним договором, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і повинен був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців.

Однак після зміни строку виконання основного зобов'язання банк до суду із позовом до поручителя ОСОБА_5 звернувся лише у жовтні 2013 року.

Вказані обставини справи належним чином не були перевірені, зокрема, не було встановлено чи було позивачем своєчасно пред'явлено вимогу до поручителя та чи не припинилася порука в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції при постановлені ухвали були порушені норми матеріального та процесуального права, не встановлені фактичні обставини справи, така ухвала не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

І.К. Парінова