Номер провадження: 22-ц/785/4961/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Варикаші О.Д.

ОСОБА_2

при секретарі Стадніченко А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди у порядку регресу та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 18 березня 2015 року, -

встановила:

30 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з останнього в порядку регресу 36 066,56 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди та витрат по сплаті судового збору, позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є засновником Приватного підприємства «АССОРТИ КЛАСС» і йому на праві приватної власності належить автомобіль марки Volkswagen Transporter, номерний знак ВН 7534 EE.

Відповідач ОСОБА_4 згідно наказу №17-ОК від 01.08.2011 року працював на посаді водія-експедитора ПП«АССОРТИ КЛАСС» і в робочих цілях користувався автомобілем марки Volkswagen Transporter, номерний знак ВН 7534

Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області ОСОБА_4 визнано винним в ДТП, яка сталася 15 вересня 2012 року о 16.20 год. по вул. Академіка Філатова в м. Одеса. Внаслідок порушення ОСОБА_4 ПДР автомобілю «Хюндай», реєстраційний номерний знак ВН 0299 CO, під керуванням ОСОБА_5 завдано механічні пошкодження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2013 року за позовом ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до ОСОБА_3 з останнього на користь ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» в порядку регресу було стягнуто матеріальну шкоду в сумі 32 238,11 грн. та судові витрати в сумі 3224 грн.

На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист і позивач ОСОБА_3 через Перший Приморський ВДВС Одеського МУЮ сплатив на користь ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» грошові кошти у розмірі 36 066,56 грн. з врахуванням виконавчого збору.

Так як позивач в повному обсязі відшкодував ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» визначену рішенням суду шкоду, то він просив стягнути з відповідача в порядку регресної вимоги матеріальну шкоду в сумі 36 066,56 грн. та витрати понесені на оплату судового збору, а також просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду, яку він оцінив у 10 000 грн., так як через викладені ним обставини у нього виникли побутові проблеми, суттєво погіршилася атмосфера спілкування в сімї, зросли матеріалі затрати на ремонт власного автомобіля, що призвело до душевних страждань та хвилювань.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 наполягав на задоволенні позовних вимог, доповнивши, що на час скоєння ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди він не виконував трудові обовязки, а використовував належний позивачу транспортний засіб у власних цілях, а крім того, наполягав на тому, що ОСОБА_4 є матеріально-відповідальною особою, так як це було зазначено у наказі про прийняття його на роботу.

В подальшому позивач та представник позивача у судове засідання не зявлялися, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.

Однак представником позивача була направлена до суду заява про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, тому справа розглянута у їх відсутність

Відповідач до суду не зявився, однак у судове засідання зявився представник відповідача, який позов не визнав у повному обсязі, пояснивши, що відповідач на час вчинення ДТП 15 вересня 2012 року, у скоєнні якої постановою Красноокнянського районного суду він був визнаний винним, дійсно працював водієм ПП «АССОРТИ КЛАСС», однак він не є матеріально відповідальною особою, під час вчинення ДТП виконував трудові обовязки і тому мав би нести матеріальну відповідальність лише у межах середнього заробітку, сума якого з нього без його згоди була стягнута позивачем ще одразу після скоєння ним ДТП і тому підстав для задоволення позову на його думку, немає. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то позивач на його думку, не надав належних доказів заподіяння такої шкоди.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодуванні матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, - 1105 грн. та судові витрати у сумі 11 грн. 05 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_3, ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах скарги і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є керівником та засновником приватного підприємства «АССОРТИ КЛАСС» ( а.с. 18-23).

01 серпня 2011 року згідно наказу № 17- OK Журавський ОСОБА_6 був прийнятий на роботу водієм-експедитором «АССОРТИ КЛАСС» (а.с.24).

30 вересня 2012 року згідно наказу № 20-ОК ОСОБА_4 був звільнений з посади водія-експедитора за власним бажанням ( а.с.25).

Відповідно до постанови Красноокнянського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2012 року ОСОБА_4, водій ПП «Асорті - клас», 15 вересня 2012 року, керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1, по вул. Космонавтів у м. Одеса, при повороті наліво на вул. Філатова, не пропустив автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, та допустив зіткнення, після чого з місця ДТП зник, за що був притягнений до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4,124 КУпАП (а.с. 15)

Згідно полісу №АВ / 7819964, ОСОБА_3 застрахував цивільно-правову відповідальність, як власник автомобіля Volkswagen Transporter, номерний

знак НОМЕР_3 із ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю

«Глобус» / а.с. 26/.

На підставі цього договору та страхового акту № АВ 12GL-4006-01 від 05 грудня 2012 року страховою компанією ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь власника автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5 за проведення відновлювального ремонту вказаного автомобіля було виплачено страхове відшкодування в сумі 32 238,11грн., що підтверджується платіжним дорученням № 190 від 09 січня 2013 року (а.с.41-42,45)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 18 листопада 2013 року, у справі за позовом страхової компанії ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» було стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача в порядку регресу 32 238 грн. 11 коп. та судові витрати по сплаті судового збору 322,40 гри. (а.с.82).

На підставі зазначеного рішення 20 листопада 2013 року був виданий виконавчий лист №522/582/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь страхової компанії ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» вищевказаних сум (а.с.47)

Квитанціями № ПН724512Р від 08 травня 2014 року та ПН738985Р від 10 червня 2014 року підтверджується, що Першому Приморському ВДВС Одеського УЮ ОСОБА_3 було перераховано 20 000 грн. та 15 866,56 грн., і зазначено «Штраф ЗГ ПОСТ.8-9» (а.с. 48,49)

Згідно копії постанови старшого державного виконавця першого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ, 27 червня 2014 року було закінчено виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь страхової компанії ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» 32 560,51 грн. у звязку із виконанням вимог виконавчого документу у повному обсязі.(а.с.50)

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 п. 6 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на час скоєння ДТП знаходився у трудових відносинах з позивачем - працював водієм-експедитором ПП «АССОРТИ - КЛАСС». На цю обставину позивач посилався і в позовній заяві.

Факт виконання трудових обовязків підтверджується табелем обліку робочого часу згідно із яким 15 вересня 2012 року у відповідача був робочий день. (а.с. 96)

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємці установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній заробіток допускається лише у випадках зазначених у законодавстві.

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальні у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли:

між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовлені також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові користування;

відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем не укладався договір про повну матеріальну відповідальність.

Таким чином виходячи з викладених обставин та матеріалів справи суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що жоден з цих пунктів не може бути застосований для стягнення з відповідача нанесеної його діями шкоди підприємству в повному обсязі.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на те, що в наказі про прийняття на роботу ОСОБА_4 зазначено, що він прийнятий на роботу з повною матеріальною відповідальністю, тому, що без наявності самого письмового договору про повну матеріальну відповідальність не можна вважати, що він відповідно до чинного трудового законодавства може бути притягнутий до повної матеріальної відповідальності.

Також не обґрунтовані посилання позивача на те, що відповідач при скоєнні ДТП був у стані алкогольного спяніння, оскільки вони спростовуються постановою Красноокнянського районного суду від 10 жовтня 2012 року.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі наведеного, враховуючи вимоги ст. 132 КЗпП України, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що ОСОБА_4 повинен відповідати тільки в межах середньомісячного заробітку, середній заробіток якого становив 1105 грн., і саме цю у суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. ( а.с. 95)

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди то ч. І ст. 1167 ЦК України передбачено, що відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки доказів того, що потерпілому у ДТП ОСОБА_5, або страховій компанії ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», була завдана моральна шкода, а позивачем така шкода була відшкодована, останнім не надано, то підстав для задоволення цих позовних вимог не має.

Крім того судом було встановлено, що підставою для стягнення з відповідач матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги /регресу/ на користь позивача є трудові правовідносини, а чинним трудовим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди позивачу як роботодавцю відповідачем як найманим працівником, що також унеможливлює задоволення цих позовних вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 18 березня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди у порядку регресу та стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. А. Станкевич

Судді : А.П Бабій

ОСОБА_7