У х в а л а

4 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно і за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про витребування майна, звільнення приміщення та усунення перешкод у користування приміщенням,

в с т а н о в и л а:

3 червня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2015 року, їй відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно, також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанції на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 203, 229, 626, 712, 717 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2011 року, 19 листопада 2014 року, 21 січня 2015 року, 28 січня 2015 року та постанову Вищого господарського суду України від 18 лютого 2015 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що твердження позивачки, про те, що вона не мала наміру укладати договір дарування не знайшли свого підтвердження, а доказів неправомірних дій нотаріуса при посвідченні спірного договору не надано.

У наданих для порівняння:

- ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року та 21 січня 2015 року, суд касаційної інстанції, передаючи справи на новий розгляд, зазначив, що судами попередніх інстанції не встановлено всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2011 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції в справі про визнання договору дарування недійсним, дійшов висновку про те, що укладений договір дарування житлового будинку не відповідав внутрішній волі позивача і був укладений під впливом помилки;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач, надаючи довіреність відповідачу, помилявся щодо правової природи укладеного між ними договору;

- постанові Вищого господарського суду України від 18 лютого

2015 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, зазначив про неможливість застосування до відносин дарування часток у статутному капіталі товариства норм, що регулюють купівлю-продаж, в частині переважного права купівлі співвласником часток статутного капіталу та пакетів акцій.

Порівняння наведених вище судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про витребування майна, звільнення приміщення та усунення перешкод у користування приміщенням, за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема