Справа № 462/1899/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі: Сех Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», за участю третьої особи Національного банку України в особі Управління Національного банку України у Львівській області про визнання кредитного договору та повязаних з ним договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, суд, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», третя особа Національний банк України в особі Управління Національного банку України у Львівській області, в якому просить визнати кредитний договір № 0069/08/6.10-СLNv від 23 вересня 2008 року, укладений між ПАТ «Банк Форум» та позивачем недійсним, а також повязані з ним Договори за наслідками визнання правочину, застосувати наслідки недійсності правочину (реституцію), а саме: зобовязати відповідача повернути сплачені по кредитному договору кошти за обслуговування і отримання кредиту, штраф, проценти та пеню, шляхом зарахування їх як повернення отриманого майна (доларів США) Банку по курсу гривні, що діяла на момент отримання майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.09.2008 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір про отримання 100 000,00 доларів США на споживчі цілі під 13,5% річних плати за користування кредитними коштами. Вважає вказаний договір недійсним, оскільки на момент його укладення у відповідача була відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для її здійснення, а також вказав, що договір суперечить чинному законодавству, укладений з порушенням його прав як споживача. Крім того, вказав, що умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, є порушенням законодавства України, оскільки єдиним законним способом платежу, який застосовується при проведені розрахунків між резидентами на території України є гривня. Грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо субєкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обов'язкового вираження зобовязань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені ст. 524 ЦК України. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 04.03.2015 р. /а.с.47/ позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 22.01.2015 р. /а.с.32/ в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, викладених в долучених до матеріалів справи запереченнях на позов. Крім цього, просив застосувати ст.267 ЦК України та відмовити в задоволенні позову в звязку з пропуском строку позовної давності.

Суд ухвалив, проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи, який в судове засідання не зявився, подав до суду пояснення на позов, в яких просить в задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оголосивши письмові пояснення третьої особи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК України).

Як вбачається із змісту ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.266 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 23 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0069/08/6.10-СLNv від 23.09.2008 року, згідно з яким Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 100 000, 00 доларів США, на строк до 21.09.2018 року, зі сплатою 13,5% річних. /а.с.25-28/.

Виходячи з положень ст.215 ЦК України та п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1- 3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Із змісту ст.ст.638, 1054 ЦК України вбачається, що істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору №0069/08/6.10-СLNv від 23.09.2008 року, такі умови договором передбачено.

Відповідно до п.3 ст. 3 та ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Згідно п.7.2. оскаржуваного договору сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобовязуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому Договорі. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору.

Відтак, сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачу було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач діяв добровільно, повністю усвідомлюючи наслідки своїх дій, про що свідчить його підпис.

Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Так, п.1.1 кредитного договору передбачено, що сума кредиту складає 100 000,00 доларів США.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом. Тобто при наявності відповідної ліцензії банку, виданої Національним Банком України, передбачена можливість надання банками резидентам України кредитів в іноземній валюті.

Відповідно п.10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті, як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою дотримання вимог чинного законодавства Акціонерний комерційний банк «Форум» отримав банківську ліцензію № 62 від 03.12.2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльністю», та дозвіл від 01.04.2004 року № 62-2 на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльністю»./а.с.21,22/.

Згідно додатку до дозволу № 62-2 від 01.04.2004р. Акціонерному комерційному банку «Форум» надано право здійснювати банківські операції з валютними цінностями./а.с.23/

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що кредитний договір відповідає діючому законодавству та обґрунтованих підстав для визнання його або його окремих частин недійсним немає. Відтак, підстави для визнання недійсними, повязаних з кредитним договором договорів також відсутні.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Разом з тим, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові, якщо немає інших підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.202, 203, 215, 524, 626, 627, 638, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.