У х в а л а

25 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дем'яносова М.В.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пол і К» та ОСОБА_5 про визнання недійсними додаткових договорів до іпотечного договору, договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, скасування державної реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Пол і К» (далі - ТОВ «Пол і К») та ОСОБА_5, у якому просив визнати недійсним додатковий договір від 05 квітня 2013 року до договору іпотеки від 24 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою I.B. за р. № 2777, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Пол і К», зареєстрований в реєстрі за № 1693; додатковий договір до договору іпотеки від 28 грудня 2006 року р. № 7361, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В., укладений 05 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Пол і К», зареєстрований в реєстрі за № 1692; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 03 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Пол і К», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою H.A., зареєстрований в реєстрі за № 4666; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 03 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Пол і К», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою H.A., зареєстрований в реєстрі за № 4667; скасувати державну реєстрацію права власності на нежилі будівлі, загальною площею 1 288,90 кв. м, що в цілому складаються з нежилих будівель літ. «А», «Б», «В», «Г», «Е», «Д», «Ж» та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_5 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 03 липня 2013 року; скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі літ. «Г» - двоповерховий будинок загальною площею 1 276,1 кв. м, літ. «Д» - п'ятиповерховий будинок загальною площею 2 344,0 кв. м, літ. «Е» - трьохповерховий будинок загальною площею 2 408,2 кв. м, розташованих по АДРЕСА_2, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_5 Вимоги обґрунтовано тим, що в провадженні відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України знаходиться виконавче провадження з примусового виконання наказу про стягнення з ТОВ «Пол і К» на його користь 13 116 236 грн 02 коп., але боржником вказаний наказ не виконується, грошові кошти у боржника відсутні. Разом з тим у власності боржника знаходиться нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі, площею 1 288,09 кв. м по АДРЕСА_1, двоповерховий будинок площею 1276,1 кв. м, п'ятиповерховий будинок площею 2 344 кв. м та трьохповерховий будинок площею 2 408,2 кв. м, розташовані АДРЕСА_2., яке ТОВ «Пол і К» передало у власність ОСОБА_5 з метою ухилення від виконання зобов'язань перед ним.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2015 року, в позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач не довів порушення його прав та законних інтересів укладенними відповідачами оспорюваними правочинами, стороною яких він не є, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>).

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова М.В. Дем'яносовА.В. Маляренко