Ухвала

іменем україни

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у спільній сумісній власності подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року заступник начальника відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції звернувся до суду з указаним поданням, посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 21 травня 2013 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 509 878 грн 94 коп. та двох вимог управління Пенсійного фонду України у Берегівському районі про сплату 539 грн 54 коп. та 1 187 грн 77 коп. недоїмки. Посилаючись на те, що боржник добровільно заборгованість не сплачує, вжиті ним заходи примусового виконання рішення результатів не дали, державний виконавець просив визначити частку боржника ОСОБА_3 у спільній сумісній власності подружжя, а саме: будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 березня 2014 року подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції задоволено.

Визначено, що ОСОБА_3 належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1, яким він володіє спільно із ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2014 року ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 березня 2014 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції відмовлено.

У касаційній скарзі стягувач ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвала апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірний будинок належить на праві власності колишній дружині боржника відповідно до договору про виділ майна подружжя, укладеного 11 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами установлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 21 травня 2013 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 509 878 грн 94 коп. та двох вимог управління Пенсійного фонду України у Берегівському районі про сплату 539 грн 54 коп. та 1 187 грн 77 коп. недоїмки.

З 04 червня 1994 року по 19 листопада 2011 року боржник ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, під час якого 06 червня 2006 року подружжя придбало житловий будинок АДРЕСА_1. Будинок зареєстровано на ОСОБА_5

11 вересня 2013 року між подружжям укладено договір про виділ майна подружжя, відповідно до якого сторони домовились, що будинок АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_5, а ОСОБА_3 отримав від колишньої дружини грошову компенсацію у розмірі 20 000 грн (т.1, а.с. 80).

Згідно із ч. 1 ст. 379 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st379> питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України <nau://ukr/435-15|st368> та ч. 1 ст. 60 СК України <nau://ukr/2947-14|st60> майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Частиною 1 статті 70 СК України <nau://ukr/2947-14|st70> передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя становить, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (ч. 2 ст. 69 СК України <nau://ukr/2947-14|st69>).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції від 13 червня 2012 року накладено арешт на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_3, відповідно до якого заборонено здійснювати відчуження майна (т.1, а.с. 106).

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції від 29 травня 2013 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3, відповідно до якого заборонено здійснювати відчуження майна (т.1, а.с. 15).

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не врахував, що договір про виділ частки у майні подружжя було укладено в момент дії постанови державного виконавця про накладення арешту на Ѕ частину вищезазначеного будинку та після звернення державного виконавця до суду з поданням про визначення частки у майні боржника. Крім того, поза увагою суду залишилося й те, що на боржника покладається обов'язок довести, що спірне майно не є його власністю. При цьому боржник не надав доказів на підтвердження реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_5 внаслідок відмови ОСОБА_3 від свого права власності на Ѕ частину зазначеного будинку.

За таких обставин апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Безпідставно скасувавши законну й обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні норм матеріального та процесуального закону.

Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням ухвали суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 8 липня 2014 року скасувати, ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 березня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Головуючий
Судді:В.І. Амелін Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко Судді: В.І. Амелін