Справа № 462/1958/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

за участю представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_5 на їхню користь по 6000 доларів США, що за курсом НБ України еквівалентно 129300 грн. заборгованості за договором позики від 22.03.2013 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.03.2013 року вони позичили відповідачу гроші в сумі 6000 доларів США кожна, які ОСОБА_5 зобовязувалася повернути до 31.12.2014 року. Проте, по даний час відповідач грошей не повернула, ухиляється від сплати боргу, чому вони просять стягнути з ОСОБА_5 вказану суму боргу.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та розглянути справу за участі її представника ОСОБА_2

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав повністю, зазначивши, що неповернення ОСОБА_5 боргу повязане з її важким матеріальним становищем.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або іншихречей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, 22.03.2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримала від позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 6000 доларів США, які зобовязувалася повернути до 31.12.2014 року, про що відповідач підписала боргову розписку в присутності двох свідків (а.с.3).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобовязання не виконала і коштів не повернула.

При цьому, суд враховує положення ч.4 ст.174 ЦПК України, згідно яких у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи визнання відповідачем факту отримання коштів, суд приходить до переконання, що з ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 6000 доларів США, що за курсом НБ України еквівалентно по 129300 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2586 грн. судового збору, сплаченого позивачами (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 527, 530, 610-612, 625, 1046-1050 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) по 6000 доларів США, що за курсом НБ України еквівалентно 129300 грн., заборгованості за договором позики від 22.03.2013 року.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1293 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Оригінал рішення.