Справа № 703/657/15-ц
04 червня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючої-судді ЗайончковськоїІ.А.
при секретарі Сорока О.А.
з участю адвоката Холодняка В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
За договором купівлі-продажу від 17 липня 2012 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.
Позивачка просить визнати відповідача втратившим право користування належною їй квартирою, так як з 2005 року він в ній не проживає та на даний час знаходиться під вартою по кримінальній справі. На підтримку позовних вимог представник позивачки пояснив, що остання проживає у вказаному будинку з 1998 року та знала ОСОБА_5, у якої купила квартиру, з цього часу син з нею ніколи не проживав, а лише був формально зареєстрований. Крім того ОСОБА_5 потребувала через стан здоров'я постійної сторонньої допомоги та в неї з сином були напружені відносини, оскільки він її ображав, принижував та вимагав кошти.
Відповідач в судове засідання не з'явився з поважних причин, оскільки перебуває під вартою по кримінальному провадженню, про розгляд справи був повідомлений належним чином 3 і 27 квітня 2015 року та до дня судового засідання йому було запропоновано надати свої письмові заперечення на позов, які від нього не надійшли. В зв'язку з цим за згодою представника позивачки по справі постановляється заочне рішення.
Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що попереднім власником спірної квартири була мати відповідача ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та похованням якої займалася позивачка. Відповідач був зареєстрований у спірній квартирі зі згоди матері останній раз 14 вересня 2011 року, після повернення з місць позбавлення волі, проте взагалі в ній не проживав так як мав співмешканку. Під час придбання квартири, про що зазначено в договорі купівлі-продажу, ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання знятися з реєстрації самій та членів її сім'ї у строк до 20 липня 2012 року. На час укладення вказаного договору відповідач з 7 січня 2012 року вже перебував під вартою, як обвинувачений по кримінальній справі.
З пояснень свідка ОСОБА_6, який проживає у квартирі № 1 вбачається, що він взагалі не знайомий з відповідачем та ніколи його не бачив за своїм місцем проживання. З ОСОБА_5 він був знайомий і знає, що їй допомагала позивачка, яка також є його сусідкою. Він був запрошений ОСОБА_3 при складанні актів у листопаді 2014 року і січні 2015 року та у квартирі були відсутні будь-які чоловічі речі.
Також свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є старшою по будинку і була присутня коли укладався договір купівлі-продажу, оскільки це відбувалось у її квартирі, так як продавець була інвалідом та не могла самостійно пересуватися і потребувала постійного догляду та допомоги, які надавала позивачка. Зі слів ОСОБА_5 їй було відомо, що відповідач проживає в інших місцях, але приходив до неї у нетверезому стані вимагати грошей, ображав її та застосовував силу.
Вона вимушена була його зареєструвати у своїй квартирі, так як це неможливо було зробити в іншому місці. Оскільки ОСОБА_5 мала дружні стосунки з позивачкою, сім'я якої їй постійно допомагала та піклувалася про неї, а син брав кредити, по яких до неї приходили неодноразово описувати майно, та вона переживала, що в тому числі і за борги сина може бути забрана її квартира і вона залишиться без житла, остання, цілком усвідомлюючи значення своїх дій, в добровільному порядку уклала договір купівлі-продажу, після чого залишилась проживати у своїй квартирі до часу смерті та отримуючи допомогу від позивачки, яка в подальшому ї здійснила її поховання. ОСОБА_5 ніколи не мала наміру залишати квартиру своєму синові, який в цій квартирі фактично ніколи не проживав, про що їй достовірно відомо. В зв'язку з цим вона підписала 2 акти у 2014 та 2015 роках, оскільки ніяких його речей у спірній квартирі, де вона була неодноразово, не було і не має на даний час. Крім того, до дня смерті ОСОБА_5 сплачувала комунальні платежі за відповідача, а після цього це робить позивачка.
Вказані обставини підтверджуються актами від 12 листопада 2014 року та 27 січня 2015 року, за якими відповідач в квартирі не проживає та в ній відсутні будь-які його речі, довідкою СКП «Наш дім» від 28 січня 2015 року про зареєстрованих осіб у спірній квартирі, де вказаний відповідач, який не проживає за вказаною адресою з 2005 року, нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 липня 2012 року, за яким власником квартири є позивачка.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що відповідач ніколи реально не проживав у спірній квартирі та був лише формально в ній зареєстрований, внаслідок чого в нього фактично не виникло права на користування жилим приміщенням.
В письмових заявах по даній справі, оскільки попереднє заочне рішення було скасовано, та справа призначена до повторного судового розгляду, відповідач посилався на те, що він є єдиним спадкоємцем своєї матері та має право на її квартиру, в якій зареєстрований. Також він не давав матері дозволу на продаж квартири, а позивачка шляхом шахрайства примусила його матір її продати.
За останнім кримінальним провадженням відповідач дійсно перебуває під вартою з 7 січня 2012 року. Як вбачається з пояснень учасників судового розгляду відповідач з моменту отримання позивачкою квартири не являвся членом її сім'ї та з нею не проживав. Як власник квартири ОСОБА_5 мала право розпорядитися належним їй майном та продати у липні 2012 року квартиру, хоча з 7 січня 2012 року, відповідач, який також був в ній зареєстрований, знаходився під вартою, оскільки вказана обставина не є підставою для обмеження прав власника. З моменту укладення договору купівлі-продажу власником квартири є ОСОБА_3, яка мала право вирішувати питання про укладення договору найму з відповідачем чи ні. Відповідно до ст. 71 ЖК України визначений порядок збереження житла за наймачами та членами їх сімей. Проте він передбачений саме для найму житла у державному житловому фонді і у спірній квартирі, власником якої є позивачка, не залишилось інших членів сім'ї відповідача.
Таким чином ОСОБА_4 фактично мав на момент реєстрації інше постійне місце проживання, а тому згідно ст. 167 ЖК України в разі вибуття наймача на інше постійне місце проживання в цьому ж чи іншому населеному пункті, він втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Крім того наявність його реєстрації в квартирі позивачки, порушує права останньої, оскільки вона не може оформити субсидію та розпорядитися належним їй майном.
На підставі ст. ст. 150, 155, 167 ЖК України, ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 61, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4, 1980 року народження, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_3, з 2011 року.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідач може подати до Смілянського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
В 10 денний строк з дня проголошення заочного рішення позивачем може бути подана до
еляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд апеляційна скарга.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його перегляд та оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуюча: І.А. Зайончковська