АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2269/15 Головуючий 1 інст. - Колодяжна І.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого КРУГОВОЇ С.С.,

суддів ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Сьома Харківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивачі звернулися з позовом в якому просили визнати заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 недійсним.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення прийнято з порушенням норм цивільного процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Рішення суду першої інстанції вважають необґрунтованим та незаконним, у зв'язку з тим, що при ухваленні порушені норми матеріального та процесуального права.

Звертають увагу суду на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_5 була тяжко хвора, марила, траплялися випадки склерозу про що зазначено у її медичній картці та перебувала на лікуванні у Харківській міській клінічній багатопрофільній лікарні №17.

Вказують, що суд не взяв до уваги та не дослідив характер відносин заповідачки та позивачів, які про неї піклувалися, а також суд не прийняв до уваги вік ОСОБА_5 97 років, яка майже не спала, через що в неї були галюцинації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановлюючи рішення про відмову у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не знайшли підтвердження у судовому засіданні.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5

За життя 13.11.2012 року ОСОБА_5 підписала заповіт в якому заповіла все належне їй майно ОСОБА_4 (а.с.36-37).

Відповідно до ст..1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими , службовими особами, визначеними у ст.. 1251-1252 цього Кодексу.

Оскаржуваний заповіт складений з дотриманням вищеназваних норм права і у присутності свідків, оскільки заповідач мала вади зору. Свідки були допитані в суді першої інстанції і підтвердили наявність волевиявлення заповідача.

Правочин - це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія, яка здійснюється суб? єктом цивільних правовідносин і направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов? язків.

Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту, оскільки правочини завжди є правомірними діями суб? єктів цивільного права, воля в яких направлена саме на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов? язків.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст..204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. У випадках прямо не встановлених в законодавстві, презумпція право згідності правочину може бути спростована судом.

У розвиток положення про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, ст..16 ЦК України встановила досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, в тому числі визнання правочину недійсним.

Позивачі звернулись з позовом про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що волевиявлення заповідача не було вільним, оскільки вона була людиною похилого віку та не могла адекватно виражати свою думку.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК).

Позивач ОСОБА_2 16.12.2014 року з клопотанням про призначення експертизи зверталась до суду першої інстанції , але в подальшому його не підтримувала. В суді апеляційної інстанції справа знаходилась з 17 лютого 2015 року, справу розглянуто 02 червня 2015 року , але з клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи позивачі не звертались.

В апеляційній скарзі і своїх поясненнях позивачі зазначали про необхідність надання судом оцінки медичної документації відносно ОСОБА_5 , що є неприпустимим, оскільки потребує спеціальних знань.

Медична картка ОСОБА_5 містить відомості , що вона за життя дійсно зверталась до лікарів з приводу різних хвороб.

При цьому, медична картка не містить записів лікарів зі змісту яких можуть виникнути сумніви щодо її психічного стану. ОСОБА_5 1917 року народження, померла у віці 97 років.

Але , для надання висновку про її неможливість усвідомлювати свої дії і керувати ними необхідні спеціальні знання , оскільки предметом доказування для визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Враховуючи вищенаведене, а також відсутність доказів позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі , дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду -позивачі суду не надали.

Що стосується позивача ОСОБА_2 то матеріали справи не містять доказів її родинних стосунків з померлою. І за умов відсутності заповіту на користь ОСОБА_4 діяв би заповіт на користь ОСОБА_3

Позовні вимоги спадкоємців за законом про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК, підлягають задоволенню, якщо визнання недійсним оспорюваного заповіту є підставою для виникнення права спадкування за законом спадкоємців черги, яка закликається до спадкування відповідно до статей 1261 - 1264 ЦК .

В будь якому випадку ОСОБА_2 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Валентинівни- відхилити. Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 січня 2015 року-залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді