Справа № 758/1869/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильченка О. В. ,

при секретарі Хомутовській О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою,

В С Т А Н О В И В :

13.02.15р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право проживання у квартирі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 06.06.15р. було укладено шлюб.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13.03.12р. шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. У колишнього подружжя є дві повнолітні доньки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які по справі є співвідповідачами.

Позивач і відповідач ОСОБА_4 є співвласниками АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 15.01.03р. У вищевказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідачі.

Позивач зазначає, що відповідачі є співвласниками АДРЕСА_1, де проживають останні 3 роки, а відповідно не проживають у спірній квартирі. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.01.88р. та відповідними актами КП «Галицьке» Подільського району м. Києва.

В позовній заяві також стверджується обставина, що відповідачі не несуть витрат за житлово-комунальні послуги і тим самим не виконують свої обовязки щодо утримання квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані також тим, що відповідачі більше 6 місяців не проживають у спірній квартирі, що відповідно до ст.71-72 ЖК УРСР вважаються такими, що втратили право користування квартирою. Ч.1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобовязує особу бути зареєстрованою за дійсним місцем проживання. Більше того, проживання в одній квартирі сторонніх осіб різної статі протирічать загальним нормам суспільства.

За наведених вище обставин позивач звернувся що суду з позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з вище викладених підстав.

16.03.15р. в судовому засіданні судом було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 та прийнято до розгляду, залучивши до матеріалів справи, заяву про зміну підстав позову, в якій зазначається, що відповідачі не виконують вимог законодавства по дотриманню моральних засад суспільства, а також не несуть витрати на утримання квартири.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували в повному обсязі.

У судовому засідання 20.04.15р. відповідачі подали до суду заперечення на позовну заяву, де посилались на те, що вищевказана квартира по АДРЕСА_2 перебуває на праві приватної власності, в якій співвласниками є позивач та відповідач ОСОБА_4, а тому норми ЖК УРСР, на які посилається позивач у первісному позові та представник позивача у заяві про доповнення підстав позову, на таке майно не поширюють свою дію.

Заперечення обґрунтовані також тим, що відповідачі не мають можливості реалізувати своє право користування вищевказаним житлом, оскільки позивач, на порушення вимог законодавства, чинить перешкоди в його реалізації. В запереченнях також зазначається, що відповідачами неодноразово були подані заяви до правоохоронних органів з метою захисту свого права користування квартирою, а також з підстав нанесення відповідачам тілесних ушкоджень з боку позивача.

Відповідачі також стверджують, що вищезгадані акти КП «Галицьке» Подільського району м. Києва про непроживання їх у спірній квартирі не відповідають дійсності, адже неодноразово працівники КП «Галицьке» Подільського району м. Києва були свідками в актах про вселення відповідачів до квартири по АДРЕСА_2.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні від 19.05.15р. подав заяву про зміну та доповнення підстав позову, з якої вбачається, що у 2013 році позивач вступив у фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою, а у 2014 р. зареєстрував новий шлюб. Саме до укладення нового шлюбу, між позивачем та колишньою дружиною ОСОБА_2 існувала домовленість, за якою відповідачі отримали АДРЕСА_1, земельні ділянки в користування, а відповідно позивач проживає та користується спірною квартирою по АДРЕСА_2. Також зазначалось, що приблизно з 2014р. відповідачі чинять перешкоди позивачеві у користування ним квартирою по АДРЕСА_2, а також порушують правила співжиття.

У судовому засідання від 11.06.15р. представник позивача ОСОБА_5 подав до суду письмові пояснення за позовом, а відповідачі письмові заперечення на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить в рівних частинах позивачеві та відповідачеві ОСОБА_4, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності від 15.01.03р. серія НОМЕР_1 (а.с. 7)

Позивач та відповідачі перебувають у родинних відносинах, що підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_4 (а.с.5) та ОСОБА_3 (а.с. 6), в яких батьком зазначений ОСОБА_1

Згідно довідки форми № 3, виданої КП «Галицьке Подільського району м. Києва» від 28.01.15р. у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані позивач та відповідачі (а.с. 12).

Усі витрати з утримання зазначеної вище квартири несе позивач, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату (а.с. 25-33).

Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується відповідними актами КП «Галицьке Подільського району м. Києва» від 30.09.14р., 23.01.15р., 06.03.15р., 22.05.14р. (а.с.9-11, 88).

Факт чинення перешкод з боку позивача на користування квартирою по АДРЕСА_2 відповідачами підтверджується відповідним актом державного виконавця про вселення (а.с. 61), актом про неможливість потрапляння у квартиру через зміну дверних замків (а.с. 66), актом про чинення перешкод у користуванні помешканням (а.с. 67).

В матеріалах справи містяться також докази про звернення відповідача ОСОБА_4 до правоохоронних органів, у звязку із вчиненням правопорушень позивачем, зокрема, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.01.15р., 31.01.15р. (а.с. 72, 74), повідомлення про початок досудового розслідування від 31.01.15р. (а.с. 73).

В матеріалах справи наявний висновок експерта за результатами здійснення судово-медичної експертизи щодо стану здоровя позивача, з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримав легке тілесне ушкодження, з його слів нанесене йому донькою ОСОБА_1 (а.с. 84).

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ч.2 ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом достовірно встановлено, що квартиру АДРЕСА_2 належить в рівних частинах позивачеві та відповідачеві ОСОБА_4

Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні відповідачі стверджували, що у спірній квартирі знаходиться їхнє майно, а реалізувати право користування ним в них немає обєктивної можливості у звязку з тим, що позивач чинить перешкоди у реалізації цього права. Представник позивача у судовому засіданні визнав те, що певні речі відповідачів дійсно знаходяться у спірній квартирі, а це створює у сторін між собою неприязні стосунки.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини та досліджені докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого доведення у судовому засіданні, не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, має відповідати нормі матеріального закону та доводитись відповідними належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3 - 14, 60, 169, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Васильченко