Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Одеська міська рада, про визнання договору недійсним, витребування майна, виселення, за касаційною скаргою департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду із вищевказаним позовом та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19 липня 2007 року, згідно якого ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 нежиле приміщення підвалу загальною площею 102,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1; витребувати від ОСОБА_5 вказане нежиле приміщення підвалу на користь позивача; виселити ОСОБА_5 з вказаного приміщення, посилаючись на те, що вказане нежитлове приміщення підвалу є комунальною власністю територіальної громади та незаконно вибуло з власності громади без її відома та волі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2012 року позов задоволено. Визнано недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 19 липня 2007 року, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купила нежитлове приміщення підвалу площею 102,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. Витребувано від ОСОБА_5 зазначене нежитлове приміщення підвалу на користь департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Виселено ОСОБА_5 із спірного нежитлового приміщення підвалу та передано зазначене приміщення департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі департамент комунальної власності Одеської міської ради просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що підвальне приміщення є власністю територіальної громади м. Одеси та вибуло з його володіння без відома та волі власника.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із з того, що об'єкт віндикації в натурі відсутній, а тому нема підстав для задоволення позову.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що у будинку АДРЕСА_1 розташоване допоміжне нежитлове підвальне приміщення загальною площею 156,5 кв. м, яке є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси та перебуває в управлінні позивача.

З технічного паспорту на вказане нежитлове приміщення від 10 червня 1996 року вбачається, що до складу приміщення площею 156,5 кв. м входить підвал площею 102,3 кв. м, який є комунальною власністю територіальної громади міста (т.1, а.с. 86-91).

15 березня 2004 року між представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та кооперативом «Анна» був укладений договір оренди нежитлового приміщення, за яким орендар передав кооперативу «Анна» у строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення загальною площею 156,5 кв. м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.9-12).

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 12 від 11 січня 2005 року «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» комунальному підприємству «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» було доручено провести технічну інвентаризацію об'єктів нежитлового фонду комунальної власності, зокрема, підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1; оформити та видати Одеській міській раді свідоцтво про право власності на об'єкт та зареєструвати його за Одеською міською радою (т.1, а.с. 84-85).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2007 року право власності на вказане нежитлове підвальне приміщення площею 102,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_3 (а.с. 144), яка на підставі рішення суду зареєструвала своє право власності 20 червня 2007 року (т. 1, а.с.143).

19 липня 2007 року ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продала ОСОБА_4 спірне нежитлове приміщення (а.с.13-14), яка зареєструвала своє право власності на вказане приміщення 27 липня 2007 року (т.1, а.с.145).

12 грудня 2007 року ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продала ОСОБА_5 спірне нежитлове приміщення, який зареєстрував своє право власності 14 грудня 2007 року (т.1, а.с.147, 148).

ОСОБА_5, ставши власником вказаного об'єкту нерухомості, здійснив його реконструкцію, внаслідок чого площа підвалу збільшилась до 174,7 кв. м. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2008 року за ОСОБА_5 визнано право власності на нежитлове підвальне приміщення площею 174,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.63).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2009 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2007 року, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на спірне нежитлове приміщення, скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскільки під час розгляду справи не було відомо, що вказане приміщення перебуває у комунальній власності територіальної громади (т.1, а.с.17).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2009 року позов ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на вказане нежитлове підвальне приміщення було залишено без розгляду через неодноразову неявку позивача в судове засідання (т.1, а.с.18).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2011 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2008 року, яким за ОСОБА_5 визнано право власності на спірне нежиле приміщення площею 174,7 кв. м, було скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскільки під час розгляду справи не було відомо, що вказане приміщення перебуває у комунальній власності територіальної громади (т.1, а.с.172).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2011 року позов ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на вказане реконструйоване нежитлове підвальне приміщення було залишено без розгляду через неодноразову неявку позивача в судове засідання (т.1, а.с.173).

Отже, судами було установлено, що ОСОБА_5 не має правових підстав для розпорядження та володіння нежитловим приміщенням загальною площею 174,7 кв. м, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 оскільки судові рішення, на яких ґрунтувалося право власності ОСОБА_5, скасовані, а позов залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, ще спірне нежитлове приміщення є власністю територіальної громади м. Одеси та вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України <nau://ukr/435-15>), так із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330 <nau://ukr/435-15|st330>, 338 ЦК України <nau://ukr/435-15|st338>).

Відповідно до ст. 330 ЦК України <nau://ukr/435-15|st330>, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України <nau://ukr/435-15|st388> передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання згідно зі ст. 388 ЦК України <nau://ukr/435-15|st388> можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підставою для відмови у задоволенні позову апеляційний суд зазначав відсутність майна в натурі, у зв'язку з чим воно не може бути витребувано у ОСОБА_5

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6785 від 28 березня 2014 року у підвальному приміщенні площею 102,3 кв. м виконана внутрішня реконструкція, після чого загальна площа новоутворених приміщень змінилася та складає 96,3 кв. м. Загальна площа добудованих приміщень складає 78,4 кв. м. Зазначені добудовані приміщення не можуть використовуватися окремо від раніше існуючого нежитлового приміщення загальною площею 102,3 кв. м (т. 2, а.с. 38-40).

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України <nau://ukr/435-15|st390> добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212> суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України обставини справи встановив не повно, не дав належної правової оцінки висновку експертизи, в якому йдеться не про відсутність спірного об'єкта в натурі, а зазначено про неможливість відокремлення спірного майна від його поліпшень; не застосував норму права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме, ч. 4 ст. 390 ЦК України, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін