У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі», Квартирно-експлуатаційного відділу Одеського району Південного оперативного командування, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання незаконними розпоряджень та свідоцтва про право власності на житло, зобов'язання вчинення певних дій та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання спільної часткової власності, за касаційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2002 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що вони з 1987 року перебувають на квартирному обліку у зв'язку з покращенням житлових умов разом із донькою ОСОБА_8 і сином ОСОБА_9, та проживають у квартирі НОМЕР_1 житловою площею 25,3 кв. м по АДРЕСА_1.

23 січня 2002 року у зв'язку зі звільненням суміжної кімнати НОМЕР_2 у вказаному будинку позивачі звернулися до Одеського комбінату з ремонту речового майна (далі - КРРМ Одеського району) з заявою про її приєднання до їх квартири, однак у травні 2002 року їм стало відомо, що розпорядженням Квартирно-експлуатаційного відділу Одеського району Південного оперативного командування (далі - КЕВ Одеського району) від 28 березня 2002 року № 25/Ж звільнена кімната НОМЕР_2 приєднана до кімнати НОМЕР_3, наймачами якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У подальшому, розпорядженням КЕВ Одеського району від 08 квітня 2002 року № 162523 ОСОБА_6 та її доньці ОСОБА_7 дозволена приватизація об'єднаної двокімнатної квартири НОМЕР_3 загальною площею 50,6 кв. м, по АДРЕСА_1. У той же день на підставі зазначеного розпорядження видано свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване у реєстраційну книгу за № 162523, 11-14187.

Просили визнати незаконним розпорядження КЕВ Одеського району від 28 березня 2002 року № 25/Ж про приєднання квартири НОМЕР_2 до квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 та переоформлення особового рахунку на ОСОБА_6 на житлову площу, що складається із двох (приєднаних) кімнат площею 29,3 кв. м з правом укладення договору найму цієї житлової площі на склад сім'ї із двох осіб; визнати незаконним розпорядження КЕВ Одеського району від 08 квітня 2002 року № 162523 на приватизацію ОСОБА_6 та ОСОБА_7 двокімнатної квартири НОМЕР_3 загальною площею 50,6 кв. м, по АДРЕСА_1; визнати незаконним свідоцтво про право власності на житло від 08 квітня 2002 року на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на квартиру НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, зареєстроване у реєстраційній книзі за № 162523, 11-14187; зобов'язати Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі постановити розпорядження про приєднання квартири НОМЕР_2 до квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з укладенням договору найму та переоформленням особового рахунку на ім'я ОСОБА_4 на склад сім'ї із чотирьох осіб, з урахуванням приєднаної кімнати НОМЕР_2; виселити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із зустрічним позовом, у якому зазначали, що вони правомірно набули право власності на квартиру

НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, що підтверджується розпорядженням начальника КЕВ Одеського району від 28 березня 2002 року № 25/Ж про переоформлення особового рахунку на ОСОБА_6; розпорядженням органу приватизації від 08 квітня 2002 року № 162523, технічним паспортом на приватизовану квартиру НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, а також відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 08 квітня 2002 року. Крім того, законність набуття права власності на вказану квартиру підтверджується рішенням Військового міського суду Одеського гарнізону від 15 липня 2002 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди, та ухвалою військового апеляційного суду Південного регіону України від 26 листопада 2002 року.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили визнати за ОСОБА_7 право спільної часткової власності на квартиру НОМЕР_3 загальною площею 50,6 кв. м по

АДРЕСА_1, посвідчене свідоцтвом про право власності на житло від 08 квітня 2002 року на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частках, зареєстрованого у реєстраційній книзі за № 162523, 11-14187.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано незаконним розпорядження КЕВ Одеського району від 28 березня 2002 року № 25/Ж про приєднання квартири НОМЕР_2 до квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 та переоформлення особового рахунку на ОСОБА_6 на житлову площу, що складається із двох (приєднаних) кімнат площею 29,3 кв. м, з правом укладення договору найму цієї житлової площі на склад сім'ї із двох осіб.

Визнано незаконним розпорядження КЕВ Одеського району від 08 квітня 2002 року № 162523 на приватизацію ОСОБА_6 та ОСОБА_7 двокімнатної квартири НОМЕР_3 загальною площею 50,6 кв. м., по АДРЕСА_1.

Визнано незаконним свідоцтво про право власності на житло

від 08 квітня 2002 року на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на квартиру НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, зареєстроване в реєстраційній книзі за № 162523, 11-14187.

Зобов'язано Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» постановити розпорядження про приєднання квартири НОМЕР_3 до квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 з укладенням договору найму та переоформленням особового рахунку на ім'я ОСОБА_4 на склад сім'ї із чотирьох осіб, з урахуванням приєднаної кімнати НОМЕР_2.

Виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_6, ОСОБА_7 КЕВ м. Одеси, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи вбачається, що у 1979 році ОСОБА_4 виділена відокремлена квартира НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, загальною площею 34,34 кв. м., що складалася із двох суміжних кімнат, житловою площею 25,3 кв. м. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Одеської Жовтневої районної ради народних депутатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1987 року та з 1988 року відповідно, перебували на квартирному обліку у зв'язку з необхідністю покращення житлових умов (а. с. 9, т. 1)

Розпорядженням КЕВ Одеського району від 15 травня 1989 року № 24/жг кімната НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 виключена із складу службових, і на ОСОБА_4 відкритий особовий рахунок на сім'ю із чотирьох осіб: ОСОБА_4, його дружину ОСОБА_5 та дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а. с. 137, т. 1).

05 листопада 1997 року КЕВ Одеського району видав ОСОБА_6 ордер на кімнату НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, площею 9,3 кв. м, на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_6, її чоловіка ОСОБА_12 та доньку ОСОБА_7 (а. с. 106, т. 1).

У січні 2002 року звільнилася кімната НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, площею 20 кв. м., яку раніше займала ОСОБА_13 у зв'язку з тим, що нею отримано інше житло, тобто поліпшені її житлові умови.

На підставі довідки КРРМ Одеського району про звільнення кімнати НОМЕР_2 колишнім наймачем ОСОБА_13, заяви ОСОБА_6 та клопотання директора КРРМ Одеського району 28 березня 2002 року КЕВ Одеського району видало розпорядження № 25Ж про приєднання кімнати НОМЕР_2 до кімнати НОМЕР_3 на сім'ю із двох осіб: ОСОБА_6 та її доньку ОСОБА_7 (а. с. 127, т. 2), у зв'язку з чим було переоформлено особовий рахунок на ОСОБА_6 на житлову площу, що складається із двох житлових кімнат площею 29,3 кв. м до кімнати НОМЕР_3 по АДРЕСА_1.

Розпорядженням КЕВ Одеського району від 08 квітня 2002 року № 162523 ОСОБА_6 та її доньці ОСОБА_7 дозволена приватизація об'єднаної двокімнатної квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, загальною площею 50,6 кв. м (а. с. 128, т. 2).

На підставі зазначеного розпорядження 08 квітня 2002 року КЕВ Одеського району видало свідоцтво про право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, загальною площею 50,6 кв. м, що зареєстроване у реєстраційну книгу за № 162523, 11-14187 (а. с. 131, т. 2).

Разом з тим згідно з листом КРРМ Одеського району від 27 лютого 2002 року № 40 ОСОБА_6 на момент прийняття рішення про приєднання спірного житла не перебувала на квартирному обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до індивідуальної картки на будинок по АДРЕСА_1, станом на лютий 2002 року квартири НОМЕР_3 та НОМЕР_2 значаться як окремі. ОСОБА_6 відмовлено у приєднанні квартири НОМЕР_2 до квартири НОМЕР_3 та роз'яснено, що зазначені дії є незаконними (а. с. 131, т. 1).

Судами встановлено, що на порушення вимог ст. 52 ЖК Української РСР КЕВ Одеського району не узгоджував з профспілкою КРРМ Одеського району приєднання кімнати НОМЕР_2 до кімнати НОМЕР_3, наймачем якої була ОСОБА_6 Вказане житлове приміщення фактично не було звільнено на момент його приєднання та приватизації ОСОБА_6, так як попередній наймач ОСОБА_13 звільнила спірне приміщення лише на початку травня 2002 року, після чого воно було самовільно зайняте ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що встановлено рішенням Військового міського суду Одеського гарнізону від 15 липня 2002 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди (а. с. 132−133, т. 2).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 29 травня 1997 року встановлено, що квартира НОМЕР_3 має спільний коридор з квартирою НОМЕР_2 у результаті самовільного переобладнання мешканцями (а. с. 77, т. 1).

У 1999 році наймачем квартири НОМЕР_2 ОСОБА_13, на виконання припису КЕВ Одеського району закритий самовільно улаштований вхід в квартиру НОМЕР_2 з боку самовільно улаштованого загального коридору між квартирами НОМЕР_3 та НОМЕР_2, та улаштований інший вхід до квартири НОМЕР_2 з боку сходової площадки (а. с. 43−47, т. 2).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21 липня 2009 року № 060/2009 станом на 1999 рік і до час проведення експертизи квартира НОМЕР_2 складала єдину комунальну квартиру з квартирою НОМЕР_1 по АДРЕСА_1; квартира НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 об'єднана єдиним (спільним) приміщенням − кухнею № 1 площею 15, 9 кв. м. з квартирою НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 (а. с. 64−71, т. 2).

Згідно зі ст. 54 ЖК Української РСР якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Суди дійшли правильного висновку, що квартира НОМЕР_2 не була спільною з квартирою НОМЕР_3, тому підстав для застосування ст. 54 ЖК Української РСР немає, приєднання квартири НОМЕР_3 до квартири НОМЕР_2 є незаконним, що спростовує доводи ОСОБА_6

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судовому розгляду відповідно до ст. 24 ЦПК України підлягають спори, пов'язані з договором найму житлового приміщення, і, зокрема: про надання наймачеві звільненого жилого приміщення у квартирі, в якій він проживає, якщо йому відмовлено в наданні цього приміщення або на нього видано ордер іншій особі чи воно передано іншому наймачеві, який проживає в цій же квартирі тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖУ Української РСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Суди обґрунтовано задовольнили позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відмовили у зустрічному позові ОСОБА_6, ОСОБА_7 Доводи касаційних скарг на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.