АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Тітов М.Ю.
№22-ц/796/5294/2015 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахування уточнених вимог, просили визначити порядок користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: кімнату житловою площею 15 кв.м виділити у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2; кімнату житловою площею 14,9 кв.м виділити у користування ОСОБА_3; кімнату житловою площею 16 кв. м виділити у користування ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, а всі підсобні приміщення залишити у загальному користуванні сторін.

В мотивування вимог посилалися на те, що такий порядок користування сприятиме уникненню сварок та непорозумінь між сторонами по справі щодо прибирання квартири та оплати житлово-комунальних послуг.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не врахував, що між сторонами відсутній спір про право спільної часткової власності. За кожним із них воно визначено свідоцтвом про право власності та в порядку спадкування за законом та на підставі заповіту. Між сторонами склався складні відносини щодо визначення частки кожного в оплаті комунальних послуг, по вбиранню загальних місць користування, відносно турботи за житлом та інше.

Крім того, відповідач ОСОБА_7 позов в судовому засіданні визнав, не дивлячись на те, що в письмовому запереченні він, його дружина та син заперечували проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій зазначив, що проти задоволення апеляційної скарги не заперечує.

Відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що запропонований позивачами спосіб визначення порядку користування квартирою порушує права власності інших співвласників.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 1999 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7 ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_1 в рівних долях.

Наразі, частки співвласників становлять ОСОБА_7 - 5/32 частин, ОСОБА_3 - 5/16 частин, ОСОБА_6 - 1/8 частина, ОСОБА_5 - 1/8 частина, ОСОБА_2 - 5/32 частин та ОСОБА_12 - 1/8 частина.

У квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_13

Загальна площа квартири складає 70,96 кв.м, а житлова 45,9 кв.м., а тому відповідно частка в житловій площі ОСОБА_7 складає 7,15 кв.м, ОСОБА_3 - 14,3 кв.м, ОСОБА_6 - 5,72 кв.м, ОСОБА_5 - 5,72 кв.м, ОСОБА_2 - 7,15 кв.м, ОСОБА_1 - 5,72 кв.м.

Зі слів позивачів житлова площа складається з кімнат площами: 15 кв.м, 14,9 кв.м та 16 кв.м.

Відповідно до частин 1, 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Частина 3 статті 358 ЦК України визазначає, що кожен із співвласників має право на виділення йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього власник має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у квартирі.

Згідно з ст.155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Разом з тим, вимоги позивачів про встановлення порядку користування квартирою є необґрунтованими, оскільки надання в користування відповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, частка яких в житловій площі становить 18,59 кв.м кімнати розміром 16 кв.м, позивачам ОСОБА_14 та ОСОБА_1, частка яких в житловій площі становить 12,87 кв.м кімнати розміром 15 кв.м, а ОСОБА_3, частка житлової площі якого 14,3 кв.м кімнати розміром 14,9 кв.м погіршить права відповідачів, оскільки такий порядок не відповідає вимогам законодавства та матиме місце відступ від розміру жилої площі, що припадає на їхні частки в зазначеній квартирі в сторону зменшення, що призведе до порушення їх прав як співвласників щодо володіння та користування квартирою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку обґрунтовану відмову суду першої інстанції у задоволенні позову про визначення порядку користування квартирою, оскільки вимоги позивачів порушують права відповідачів.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивачів в суді першої інстанції не заявлялось клопотання про витребування доказів та апеляційною інстанцією представнику позивачів відповідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України роз'яснювались її права та обов'язки, а також остання попереджувалась про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. При цьому представник позивачів зазначила, що позивачами надані всі необхідні докази, разом з тим будь-яких належних доказів того, що вказані кімнати не є суміжними та те, що вони мають саме такі площі, які зазначені позивачами представником позивачів не надано.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді