У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Медіт-Сервіс», ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він з 1 червня 2009 року по 22 жовтня 2014 року працював на ПП «Медіт-Сервіс» водієм. При звільненні з ним з вини відповідача не було проведено остаточного розрахунку. Компенсація за невикористану відпустку йому була здійснена 26 грудня 2014 року на підставі рішення суду.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за 2 місяці 4 дні у розмірі 2 595 грн. 72 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 08 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_3 частково задоволено. Стягнуто з ПП «Медіт-Сервіс» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 273 грн. 91 коп. У решті позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду змінити й задовольнити його позов у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив із того, що позивач не звертався до роботодавця з питання отримання остаточного розрахунку при звільненні. Крім того, оскільки виникли труднощі у правильному розрахунку компенсації за невикористану відпустку, то такий спір вирішувався судом, а при розгляді справи позивач також відмовився добровільно отримати кошти, тому відсутня вина відповідача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що повний розрахунок при звільненні з позивачем не було проведено з вини роботодавця, проте 11 грудня 2014 року йому було надіслано повідомлення про отримання коштів, яке він отримав 12 грудня 2014 року, тому затримка розрахунку при звільненні становить 37 днів.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судоми установлено, що ОСОБА_3 працював на ПП «Медіт-Сервіс» водієм і звільнений наказом від 22 жовтня 2014 року № 68 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. У день звільнення належні ОСОБА_3 суми видповідачем виплачені не були. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2014 року, що набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто 5 122 грн 25 коп. компенсації за невикористану відпустку. Платіжним дорученням від 26 грудня 2014 року № 401 зазначена сума була перерахована позивачу

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд не дав належної правової оцінки тому, що у зв'язку з неотриманням повного розрахунку при звільненні позивач вимушений був звернутися за захистом порушеного права до суду, який рішенням від 22 грудня 2014 року його позов задовольнив. Тому посилання на те, що ОСОБА_3 12 грудня 2014 року отримав від роботодавця повідомлення про отримання в бухгалтерії коштів і, як наслідок, неотримання цих коштів до 26 грудня 2014 року (фактичний розрахунок) відбулося з вини позивача, є передчасним та таким, що не відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/12 у справі № 1-5/12 дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої йому несвоєчасною виплатою з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Також, обчислюючи середній заробіток та виходячи з календарних, а не робочих днів місяця, апеляційний суд не врахував таке.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 2 та ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядку), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, що впливає на обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - частково задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик