УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовувало тим, що 28 березня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 220/507Ц в сумі 14 875 грн 71 коп. терміном 36 місяців до 26 березня 2010 року з виплатою 25 % річних за користування кредитом.

Факт отримання відповідачем кредитної суми з каси банку підтверджується заявами на видачу готівки від 28 березня 2007 року № № , .

Свої зобов'язання за договором боржник виконує з порушенням, щомісячні платежі, передбачені графіком погашення, сплачував несвоєчасно та не в повному обсязі.

За умовами п. 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки згідно з додатком 1 до договору. Пунктом 5.1 договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або строків сплати процентів за користування кредитом або комісії позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Оскільки боржник ухиляється від добровільного повернення боргу, порушує умови договору, банк прийняв рішення про дострокове розірвання договору та примусове стягнення боргу.

Заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором станом на 24 травня 2013 року складає 11 559 грн 72 коп., з яких: 6 084 грн 62 коп. - заборгованість за кредитом; 2 016 грн 29 коп. - заборгованість за відсотками; 3 458 грн 81 коп. - пеня за кредитом та відсотками.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» просить ухвалені у справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, зазначав, що ОСОБА_3 заперечував як укладання і підпис кредитного договору від 28 березня 2007 року № 220/507Ц, так і отримання грошових коштів. ОСОБА_3 з цього приводу звернувся до органів міліції із заявою, яка внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань і в даний час проводиться досудове слідство, в процесі якого призначена почеркознавча експертиза, що підтверджено сторонами.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, виходив із того, що на порушення ст. ст. 10, 201 ЦПК України суд не встановив фактичних обставин справи, не роз'яснив відповідачу право на зустрічний позов стосовно незаконності укладено кредитного договору з підстав, на які він посилався, заперечуючи проти позову та в зв'язку з розслідуванням кримінальної справ та дійшов передчасного висновку за заявленим позовом.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 220/507Ц на суму 14 875 грн 71 коп. терміном 36 місяців до 26 березня 2010 року з виплатою 25 % річних за користування кредитом (а. с. 2).

На а. с. 4 міститься дві заяви на видачу готівки: від 28 березня 2007 року № на суму 3 275 грн 71 коп. та № на суму 11 600 грн, дату здійснення операції на ксерокопії останньої заяви не видно.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в позові з огляду на заперечення відповідачем факту укладення кредитного договору та отримання грошових коштів, суд першої інстанції не врахував, що будь-які докази на підтвердження зазначених обставин в матеріалах справи відсутні, а сам факт звернення відповідача до правоохоронних органів щодо факту укладання кредитного договору та отримання грошових коштів в банку не спростовує укладання договору.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору не встановив, пояснень позивача в достатньому обсязі не перевірив та висновків про відсутність підстав для задоволення позову дійшов передчасно.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи в позові з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції взагалі не перевірив як усіх доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; не навів ніяких мотивів ухваленого ним судового рішення й обставин, які б спростовували доводи скарги.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік