Справа № 2/303/799/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2015 року м. Мукачево

.

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Морозової Н. Л.

при секретарі Ільчак Р. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовною заявою представника позивача ПАТ «ВіЕс Банк на підставі довіреності від 20.06.2014 року - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 1994 р. н., ОСОБА_6, 1996 р. н., ОСОБА_7, 2002 р. н. про стягнення суми заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

ПАТ «ВіЕс Банк на підставі довіреності від 20.06.2014 року - ОСОБА_2 (далі Банк) звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_3 за Кредитним договором № KF 49043 від 13 травня 2008 року та Додатку № 1 до Кредитного договору № KF 49043 від 13 травня 2008 року суми боргу в розмірі 12 961,96 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США=24,84 грн. станом на 11.02.2015 р. еквівалентно 321 981,50 гривень та за Кредитним договором № KF51437 від 11 серпня 2008 року та Додатку № 1 до Кредитного договору KF51437 від 11 серпня 2008 року суми боргу в розмірі 6 540,73 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США=24,84 грн. станом на 11.02.2015 р. еквівалентно 162 474,97 гривень шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 13.05.2008 року та Додатку до Іпотечного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_3 - домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,2552 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що належать ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2008 року та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.06.2008 року, шляхом, визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з виселенням з будинку АДРЕСА_1 відповідачів, осіб які зареєстровані та проживають у вказаному будинку та стягнути судові витрати по справі з відповідачів.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 відповідно до умов Кредитного договору № KF 49043 від 13 травня 2008 року отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США під 12,5 % річних на строк до 12.05.2023 року. А згідно умов Кредитного договору KF51437 від 11 серпня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10 000,00 доларів США під 13,5 % річних на строк до 12.05.2023 року. Банк свої зобов'язання за вказаними договорами виконав - надав у розпорядження ОСОБА_3 визначені договорами суми кредитів. Однак, внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за договором Кредиту № KF 49043 від 13 травня 2008 року та Додатку № 1 до Кредитного договору № KF 49043 від 13 травня 2008 року суми боргу в розмірі 12 961,96 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США=24,84 грн. станом на 11.02.2015 р. еквівалентно 321 981,50 гривень та за Кредитним договором № KF51437 від 11 серпня 2008 року та Додатку № 1 до Кредитного договору KF51437 від 11 серпня 2008 року суми боргу в розмірі 6 540,73 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США=24,84 грн. станом на 11.02.2015 р. еквівалентно 162 474,97 гривень. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 13.05.2008 року було укладено Договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 та земельна ділянка, загальною площею 0,2552 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що належать ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2008 року та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.06.2008 року. Банк просить в погашення заборгованості ОСОБА_3 за Кредитними договорами звернути стягнення на предмети іпотеки з виселення з вказаного житлового будинку всіх зареєстрованих осіб та стягнути судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задоволити повністю, у випадку неявки відповідачів, з винесенням заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, заперечення на позов не подали, заяви про розгляд справи у їх відсутності також. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом відповідно до ст. 74 ЦПК України (наявні розписки про вручення).

Зі згоди представника позивача суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, думку третьої особи, вивчивши та перевіривши матеріали справи наданими сторонами доказами, суд приходить до слідуючого висновку:

Судом встановлено, що відповідач по справі - ОСОБА_3 відповідно до умов Кредитного договору № KF 49043 від 13 травня 2008 року отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США під 12,5 % річних на строк до 12.05.2023 року (а.с.10-13). А згідно умов Кредитного договору KF51437 від 11 серпня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10 000,00 доларів США під 13,5 % річних на строк до 12.05.2023 року (а.с16-19).

Банк свої зобов'язання за вказаними договорами виконав - надав у розпорядження ОСОБА_3 визначені договорами суми кредитів, що стверджується копіями заяв про видачу готівки (а.с 32,33,34).

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за договором Кредиту № KF 49043 від 13 травня 2008 року та Додатку № 1 до Кредитного договору № KF 49043 від 13 травня 2008 року суми боргу в розмірі 12 961,96 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США=24,84 грн. станом на 11.02.2015 р. еквівалентно 321 981,50 гривень, що стверджується розрахунком заборгованості (а.с.8).

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором № KF51437 від 11 серпня 2008 року та Додатку № 1 до Кредитного договору KF51437 від 11 серпня 2008 року суми боргу в розмірі 6 540,73 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США=24,84 грн. станом на 11.02.2015 р. еквівалентно 162 474,97 гривень, що стверджується розрахунком заборгованості (а.с.9).

У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 13.05.2008 року було укладено Договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 з Додатком до договору Іпотеки (а.с.22-25) та Договір іпотеки від 13.05.2008 року предметом якого є - земельна ділянка, загальною площею 0,2552 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з Додатком до договору іпотеки (а.с26-29), що належать ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2008 року та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.06.2008 року (а.с.30,31).

Банк просить в погашення заборгованості ОСОБА_3 за Кредитними договорами звернути стягнення на предмети іпотеки, виселити з вказаного житлового будинку всіх зареєстрованих осіб - відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 1994 р. н., ОСОБА_6, 1996 р. н., ОСОБА_7, 2002 р. н. та стягнути судові витрати по справі.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК Ураїни, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Згідно ч. 1 ст.33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основне зобов'язання /зобов'язання за договором кредиту/ шляхом звернення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.6 ЗУ „Про іпотеку", іпотека поширюється на земельну ділянку на якій розташоване об'єкти і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливе без їх знецінення.

Частиною 2 ст. 39 Закону України „Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Крім того. ч.1 ст.40 Закону України „Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотек житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору та закону щодо виконання зобов'язань взятих на себе за кредитними договорами, виконання яких забезпечено договорами іпотеки укладеними між Банком та ОСОБА_3- боржником.

На момент розгляду справи в суді відповідач не погасив існуючу заборгованість перед позивачем зі сплатою кредиту та відсотків за користування таким.

За таких обставин, у Банку (Іпотекодержателя) виникло право задовольнити свої вимоги за основне зобов'язання /зобов'язання за договором кредиту/ шляхом звернення на предмет іпотеки та право вимоги про виселення відповідачів (іпотекодавців) із житлового будинку, який є предметом іпотеки.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, у своєму листі від 07.10.2010, "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин", роз'янює: Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону N 898-IV передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону N 898-IV. Таким чином, Закон N 898-IV містить в собі суперечливі позиції щодо процедури проведення виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, оскільки передбачає можливість їх виселення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону N 898-IV та ч. 3 ст. 109 ЖК, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом.

Як вбачається з матеріалів справи - довідки № 1037 від 18.04.2008 року виданої Великолучківським сільським головою про те, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_3, 1973 р. н., ОСОБА_4, 1973 р. н., та діти: ОСОБА_5, 1994 р. н., ОСОБА_6, 1996 р. н., ОСОБА_7, 2002 р. н. (а.с.37).

Домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 176,2 кв. м., належить на праві приватної власності ОСОБА_3, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с 30), як і земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,2052 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1(а.с. 31).

Відповідачам у справі: надсилалися Банком повідомлення про необхідність звільнення житлового приміщення у добровільному порядку, однак такі залишені відповідачами без реагування (а.с.35,36,38-45).

Таким чином, вимоги позову - є підставними, документально підтвердженими та законодавчо обґрунтованими.

Відповідно до ст.1 ч.1. ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3.06.2014 року за № 1304-VII, протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно із ст. 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3.06.2014 року протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Враховуючи: відсутність згоди власника на відчуження вищевказаного житлового нерухомого майна, яке є предметом іпотеки як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом, надання кредиту кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, використання іпотечного майна боржником - іпотекодавцем як місце постійного проживання його та його сім'ї, відсутність відомостей про наявність у іпотекодавця у власності іншого нерухомого житлового майна, та не перевищення загальної площі цього нерухомого майна 250 кв. метрів, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити.

З урахуванням викладеного, вбачається, що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03 червня 2014 року, відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з житлового будинку, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, остільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для усунення перешкод у здійсненні стягнення на іпотечне майно шляхом примусового виселення мешканців з будинку, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі: ч. 1, ч. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», керуючись: ст.ст. 8,10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд заочно -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову представника позивача ПАТ «ВіЕс Банк на підставі довіреності від 20.06.2014 року - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 1994 р. н., ОСОБА_6, 1996 р. н., ОСОБА_7, 2002 р. н. про стягнення суми заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з житлового приміщення - відмовити повністю.

Судові витрати, понесені позивачем при пред'явленні позову в частині судового збору, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів не підлягають. Судові витрати понесені позивачем за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 121,80 гривень відповідно до платіжного доручення № 457899 від 11.02.2015 року, підлягають поверненню позивачу ПАТ «ВіЕс Банк» на підставі п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Морозова Н. Л.