Справа № 369/2705/15 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4232/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 29.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Воробйової Н.С.,

за участю секретаря Токар Т.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним договору та зобовязання здійснити зарахування коштів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів -

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2015 року позивачі звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 18 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є Публічне товариство Комерційний банк «Надра» (надалі ОСОБА_4) та позичальником - ОСОБА_2, було укладено Кредитній договір № 357/П/2008-840 ID 855945 від 18 липня 2008 року р. (надалі-Договір).

Відповідно до розділу 1.1. Договору Кредитні кошти надавались на споживчі потреби, а саме купівлі автотранспортного засобу, у розмірі 61 859,00 доларів США,

Відповідно до розділу 1.1.4 термін погашення кредиту в строк до 17 липня 2015 р.

Відповідно до розділу 1.1.3.1. відсоткова ставка за кредитом складала 14.3 % річних.

Позивач ОСОБА_2 до 2014 року час сплачував всі обовязкові платежі, та загалом здійснював сплату відсотків та тіло кредиту, однак вважає, що при укладенні вказаного Договору Відповідачем було порушено його права як споживача кредитних послуг, внаслідок чого вказаний кредитний Договір підлягає визнанню недійсним.

Так розділом 1 зазначено, що Позичальник у повному обсязі розуміє всі умови цього Договору, свої права та обовязки, і погоджується з ними, однак: зазначена вказівка насамперед не дає підстав стверджувати, що кредитодавцем було надано споживачу реальну інформацію про кредитну послугу відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, порушенням прав позивачів насамперед є той факт, що перед укладенням Договору позивачі не отримали від Банку інформаційного листа згідно вимог законодавства та ЗУ «Про захист прав споживачів».

Також, в порушення п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в кредитному договорі не вказано та перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець не повідомив Позивачам кредитні умови, зокрема: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), податковий режим сплати відсотків, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування та інше, внаслідок чого права Позивачки порушено.

Окрім цього, стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначає, що субєкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими і умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Отже, ще однією з підстав визнання Договору недійсним є факт саме наявності окрім всього вказаного істотного дисбалансу прав та обовязків кредитодавця та споживача. Таким чином в розділі 4.2. Договору вказано що, кредитодавець має право при будь-якому порушенні кредитної дисципліни зажадати довгострокового повернення вказаних кредиту та сплати відсотків і інших платежів, натомість стосовно Позичальника права його дуже обмежені.

Згідно уточненої позовної заяви, поданої представником позивачів, останні просили визнати недійсним договір «Автопакет» № 357/П/2008-840 ID 855945 від 18 липня 2008 року укладений між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та позичальником, ОСОБА_2, та ОСОБА_5. Зобовязати відповідача ПАТ КБ «Надра» зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту 46 544, 96 доларів США сплачених відсотків, та 1 238,1 Доларів США сплаченої пені по кредиту.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі у своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що17.07.2008 року ОСОБА_2 було подано до ПАТ ОСОБА_4 анкету-заяву клієнта на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет».

Підписанням даної Анкети-Заяви позивач ОСОБА_2 підтверджує, що з умовами кредитування за програмою «Автопакет» ознайомлений.

18 липня 2008 року між ВАТ КБ Надра (правонаступником якого є ПАТ КБ Надра») та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір за яким банк надає позичальнику ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 61 859,00 дол. США.

Ціль кредиту - придбання Автотранспортного засобу та витрати повязані з державною реєстрацією Автотранспортного засобу в МРЕВ при УДАІ УМВС України та комісії Банку.

Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,3 % річних.

Згідно п.п. договору 4.3.3. позичальник зобовязаний сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у п.п. 2.2.1, 2.2.2. цього договору.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, зокрема щодо порядку його видачі та погашення, на час укладення кредитного договору позивач ОСОБА_2 був ознайомлений з інформацією про умови кредитування відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується Анкетою-заявою підписаною ОСОБА_2, доказів того, що права позивачів на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені, суду не було подано, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору не дійсним.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на нормах закону та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Матеріалами справи підтверджується, що умови кредитного договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови кредитного договору.

Своїм підписом у Анкеті-заяві від 17 липня 2008 року ОСОБА_2 підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування за програмою «Автопакет» та його погодження з цими умовами.

Отже позивач до підписання договору, мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами.

Зазначене свідчить про те, що укладений між сторонами по справі кредитний договір відповідає положенням ч.2, 4. ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно із ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

Установивши, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначили умови кредитного договору, в тому числі і щодо відповідальності сторін у випадку неналежного їх виконання, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання такої умови договору несправедливою.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими. Передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилаються позивачі в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: