Номер провадження: 22-ц/785/5421/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Сегеди С.М.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 06 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, редакцій газет «Котовська реклама» та «Слово і Діло» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивої інформації та стягнення завданої моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення порушення прав, зобовязання публічного вибачення та заборони вчиняти дії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, редакцій газет «Котовська реклама» та «Слово і Діло» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивої інформації та стягнення завданої моральної шкоди, посилаючись на те, що у жовтні місяці 2014 року відповідач ОСОБА_2, як кандидат в народні депутати України, розмістив в газетах «Слово і Діло» та «Котовська реклама» статті «Благо народу нехай буде вищім законом!», в яких виклав недостовірні відомості про позивача, зокрема розмістив наступні твердження:

1.Вона разом з бувшим головою районної ради ОСОБА_4 руйнували та різали на металолом найліпші у районі молочнотоварну ферму та інші споруди і тракторні бригади колгоспу імені Чапаева - колгоспу міліонеру при Союзі у селі Тимкове»;

2.«ОСОБА_3 на протязі 5 років не видавала робітникам заробітної плати, деяким по цей час не повернувши її, та категорично відмовлялась проводити розпаювання людських земель та видачу їм сертифікатів на землю»;

3.«ОСОБА_3 була умовно засуджена, та отримала умовний строк. І то завдяки тому, що СБУ та прокуратура попросили мене та людей її простити».

Отже, відповідач ОСОБА_2 запевняє третіх осіб, що позивач є злочинцем та незаконно знищила майно колгоспу - молочнотоварну ферму та тракторні бригади, а також протягом 5 років незаконно не виплачувала працівникам товариства заробітну плату, привласнила та не віддає людям їхню землю.

Окрім цього, відповідач без судового вироку звинуватив позивача у наявності у неї судимості, що не відповідає дійсності, оскільки жодного разу щодо позивача не ухвалювалось будь-якого вироку.

Вказані відомості не відповідають дійсності, є неправдивими, образливими та такими, що посягнули на гідність, честь та ділову репутацію позивача, яка є депутатом Кодимської районної ради, активно займається суспільно-політичною діяльністю району, є приватним підприємцем та головою фермерського господарства «Роксолана».

Вказані дії відповідача спричинили позивачці суттєві моральні страждання та переживання, які погіршили її фізичний та психологічний стан, стан її здоровя, викликали серйозні зміни у її життєвих та виробничих стосунках, вплинули на ступінь її престижу та ділової репутації серед громадськості району. У звязку з цим, вказані відомості, як недостовірні, підлягають спростуванню.

З огляду на характер та обсяг понесених позивачем страждань відновлення її попереднього стану є неможливим. Небажання відповідача добровільно спростувати поширену недостовірну інформацію поглибили моральні страждання та переживання позивача, погіршили стан її здоровя, знизили ступінь її престижу та ділової репутації серед громадськості, збільшили коло осіб, яким стали відомі поширені відповідачем недостовірні відомості, що призвело до спричинення позивачці моральної шкоди, яку вона оцінює у 50000 грн. та просить стягнути з відповідача.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення порушення прав, зобовязання публічного вибачення та заборони вчиняти дії, в якому просив зобовязати ОСОБА_3 усунути порушення, зобовязати вчинити певні дії та відновити його порушенні права та інтереси, шляхом публічного вибачення через газети «Вісті Кодимщини», Котовська реклама» та «Слово и Дело», також просив заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які протиправні дії, посилаючись на те, що він дійсно є автором статті «Благо народу нехай буде вищім законом!», яка у жовтні місяці 2014 року була розміщена в газетах «Слово та Діло» та «Котовська реклама», однак викладені ним у зазначених статтях відомості повністю відповідають дійсності, є правдивими, підтверджуються наданими ним письмовими доказами, а саме товарно-транспортні накладні про перевезення металобрухту, повністю підтверджують достовірність вкладених ним у спірній статті відомостей щодо знищення позивачем майна колгоспу ім. Чапаєва в с. Тимкове Кодимського району, неодноразові звернення мешканців с. Тимкове до різних державних органів є свіченням відмови позивача від розпаювання земель та її відмови віддавати людям землю, а також постанова суду за лютий 2004 року є доказом притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зустрічний позов не визнали.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_5 не визнав, зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі

Представники газет «Котовська реклама» та «Слово та Діло» в судове засідання не зявилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 06 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 редакцій газет «Котовська реклама» та «Слово і Діло» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивої інформації та стягнення завданої моральної шкоди задоволений частково.

Визнані недостовірними та такими, що порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_3 поширені відповідачем ОСОБА_2 в газетах «Слово та Діло» від 17 жовтня 2014 року та «Котовська реклама» №42 (574) від 15 жовтня 2014 року в статтях «Благо народу нехай буде вищім законом!» відомості.

Зобовязано відповідача ОСОБА_2, редакції газет «Котовська реклама» та «Слово та Діло» спростувати поширені у статтях «Благо народу нехай буде вищім законом!», розміщених в газетах «Слово та Діло» та «Котовська реклама» недостовірні відомості, шляхом опублікування на тих самих шпальтах й тим самим шрифтом повідомлення про ухвалене у справі рішення з публікацією його резолютивної частини не пізніше місяця з дня набрання цим рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 15000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації про позивача, яка опорочила її честь, гідність та ділову репутацію, а також стягнуто судовий збір.

У задоволенні решти позову ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

На рішення суду ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_3 у повному обсязі, задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, які мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток (а.с. 189-192).

На адресу суду від редактора газети «Слово та діло», надійшла заява, в якій зазначено, що редакція газети виконала рішення суду та надрукувала спростування інформації в газеті за № 17 від 24 квітня 2015 року (а.с. 193-198).

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що в газетах «Слово та діло» від 17 жовтня 2014 року та «Котовська реклама» №42 (574) від 15 жовтня 2014 року, була розміщена стаття «Благо народу нехай буде вищім законом!», в якій були розміщені відомості відносно ОСОБА_3, зокрема:

1.«Вона (ОСОБА_3) разом з бувшим головою районної ради ОСОБА_4 руйнували та різали на металолом найліпші у районі молочнотоварну ферму та інші споруди і тракторні бригади колгоспу імені Чапаева - колгоспу міліонеру при Союзі у селі Тимкове»;

2.«ОСОБА_3 на протязі 5 років не видавала робітникам заробітної плати, деяким по цей час не повернувши її, та категорично відмовлялась проводити розпаювання людських земель та видачу їм сертифікатів на землю»;

3.«ОСОБА_3 була умовно засуджена, та отримала умовний строк. І то завдяки тому що СБУ та прокуратура попросили мене та людей її простити».

Також судом встановлено, що автором вказаної статті «Благо народу нехай буде вищім законом!», яка була розміщена в газетах «Слово та діло» від 17 жовтня 2014 року та «Котовська реклама» №42 (574) від 15 жовтня 2014 року є ОСОБА_2

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивої інформації та стягнення завданої моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність і честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення, зокрема шляхом публікації у пресі. Визначаючи спосіб спростування відомостей, суд може зобовязати редакцію опублікувати спростування на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення - не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили (п.п.24,25 постанови ПВСУ №1 від 27 лютого 2009 року).

Окрім цього, відповідно до п.27 постанови ПВСУ №1 від 27 лютого 2009 року способом захисту гідності, честі та ділової репутації, крім спростування недостовірної інформації, можуть бути і вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сімї.

Згідно з п. 17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право предявити позов про її відшкодування.

Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського та суспільного життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ.

Згідно з Пленуму Верховного Суду в абз.2 п.22 постанови №1 від 27 лютого 2009 року, засоби масової інформації звільняються лише від обовязку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, то на засоби масової інформації може бути покладено обовязок опублікувати спростування.

Проаналізувавши зміст поширених відповідачем ОСОБА_2 недостовірних відомостей, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що даними неправомірними висловлюваннями відповідач спричинив ОСОБА_3, як публічній особі, та як громадянину, моральну (немайнову) шкоду.

Так, і позивач і відповідач є публічними особами. Вказані висловлювання відповідача були поширені у пресі, через що стали відомими широкому колу громадськості району та області.

Вказані обставини значно підвищують суспільну значимість особи як позивачки, так відповідача, значимість висловлювань відповідача, їх суспільну небезпечність, тяжкість наслідків їх вчинення.

Безперечно, ці висловлювання вкрай негативно вплинули на честь позивачки (її зовнішню оцінку з боку суспільства та суспільно-політичної групи, членом якої вона є), гідність (визнання за позивачкою певних цінностей, внутрішню самооцінку нею своїх якостей) та ділову репутації (усталену оцінку позивачки, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні суспільно значимі діяння (поведінку) у сфері місцевого самоврядування, що відома оточуючим і в силу цього відображена в суспільній свідомості, як думка про особу з точки зору моралі даного суспільства). Офіційність цих висловлювань, їх публічність, категоричність, тяжкість дій, у скоєнні яких позивачку безпідставно було звинувачено, та розповсюдження їх широкому колу громадськості поглибили моральні страждання позивачки, її фізичні, душевні та психічні переживання, знизили її престиж та ділову репутацію, призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення її психічного стану.

Тривалість вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках позивачки, неможливість самостійно захистити свої порушені права та свободи через небажання відповідача добровільно спростувати поширені недостовірні відомості, можливість захисту своїх прав тільки за допомогою судового втручання поглиблювали моральні страждання та переживання позивач.

Тобто судом під час розгляду справи було обґрунтовано встановлено, що відомості ОСОБА_2, зокрема, твердження, що 1.«Вона (ОСОБА_3) разом з бувшим головою районної ради ОСОБА_4 руйнували та різали на металолом найліпші у районі молочнотоварну ферму та інші споруди і тракторні бригади колгоспу імені Чапаева - колгоспу міліонеру при Союзі у селі Тимкове»; 2.«ОСОБА_3 на протязі 5 років не видавала робітникам заробітної плати, деяким по цей час не повернувши її, та категорично відмовлялась проводити розпаювання людських земель та видачу їм сертифікатів на землю»; 3.«ОСОБА_3 була умовно засуджена, та отримала умовний строк. І то завдяки тому що СБУ та прокуратура попросили мене та людей її простити» є недостовірними, тобто такими, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, містять відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про усунення порушення прав, зобовязання публічного вибачення та заборони вчиняти дії, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічна позовна заява ОСОБА_2 за своєю формою та змістом не відповідає позовній заяві, а є по суті запереченнями відповідача відносно позовних вимог ОСОБА_6, крім того, вимоги ОСОБА_2 суперечать вимогам цивільно-процесуального законодавства, тобто не є взаємоповязаними та спільними з первісними вимогами позивача ОСОБА_3

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не обєктивно та неуважно розглянув обставини, юридичні документи в матеріалах справи, які мають важливе значення для прийняття законного та справедливого рішення, чим порушив його права, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, та наданими поясненнями в судовому засіданні було встановлено, що автором та замовником статті «Благо народу нехай буде вищім законом!» є відповідач ОСОБА_2, який несе відповідальність за достовірність викладених у статті відомостей, крім того суду були надані достовірні докази того, що відомості відносно ОСОБА_3 є неправдивими.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_7