Номер провадження: 22-ц/785/5793/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОМР про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. на нежитлове приміщення № 537 (пятсот тридцять сім), площею у 16,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул..Десятого квітня, 5, посилаючись на те, що вона та її родина володіють та користуються даним приміщенням з 1986 року, проводять там ремонти та дбають за його належним станом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення № 537, площею 16.9 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Десятого квітня, 5 у м. Одесі. Державній реєстраційній службі речових прав ОМУЮ Одеської області провести реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлове приміщення № 537 в буд. №5 по вул. Десятого квітня у м. Одесі, загальною площею 16,9 кв.м., на імя ОСОБА_2

Вважаючи рішення суду незаконним перший заступник прокурора Приморського району м. Одеси звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2014 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Досліджуючи заявлені вимоги позивача суд встановив, що ОСОБА_2 та її родина зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 (довідка від 21.07.2014 року № 560), користуються нежитловим приміщенням № 537, площею 16.9 кв.м. з 1986 року, що знаходиться у дворі вищезазначеної адреси.

У нежитловому приміщенні № 537, площею 16.9 кв.м. позивачка та її родина проводять ремонти та дбають за належним станом даного приміщення, що підтверджується оригіналами квитанцій та свідченнями допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Стаття 16 Цивільного кодексу України гарантує захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Суд, посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України помилково дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано, а відповідно судом не досліджено документи, які б підтверджували законність будівництва спірного обєкту, що свідчить про те, що останнє є самовільним.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджують законність будівництва спірного приміщення.

Вказане, свідчить про не прийняття спірного нерухомого майна в експлуатацію в установленому містобудівним законодавством порядку, що в свою чергу виключає можливість виникнення права власності на нього.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних обєктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, розміщення і будівництво обєктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих обєктів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» до обєктів архітектурної діяльності належить зокрема, будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси. За вимогою ст. 4 цього Закону для створення обєкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає підготовку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, здійснення предпроектних робіт, пошук архітекторського рішення, розроблення, погодження у визначених законом випадках і затвердження проекту, виконання робочої документації для будівництва, безпосередньо будівництво та знесення обєкта архітектури, архітектурно-будівельний контроль, технічний та авторський нагляд під час здійснення будівництва або зміни обєкта містобудування, а також прийняття спорудженого обєкта в експлуатацію.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або істотними порушеннями будівельних норм і правил. Пунктом 4 зазначеної статті передбачено, що майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво за її рахунок.

Таким чином, спірний обєкт самовільно побудований, без узгодження проектної документації й одержання дозволу на його здійснення, чим порушено вимоги ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. ст. 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тощо.

Документи, що засвідчують прийняття нежилого приміщення № 537, площею 16,9 кв.м. по вул. Десятого квітня, 5 у м. Одесі у позивача відсутні.

Як встановлено, позивачу земельна ділянка безоплатно у власність або в користування ОМР власником землі, не надавалася.

Встановлені порушення норм чинного законодавства призвели до порушення прав держави в особі територіальної громади м. Одеси в особі ОМР.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно до ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном.

Викладені обставини судом зясовано неповно, висновок суду не відповідає встановленим обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог.

Викладені обставини не містять доказів задоволення позову, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О.Суворов

ОСОБА_5