УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (далі - Інспекція ДАБК у Дніпропетровській області), ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити певні дії та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні їй земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення споруд, які незаконно побудовані на межі із земельною ділянкою ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що вона є співвласником домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за згаданою адресою. Приміщення, які побудовані ОСОБА_5, що мешкає по АДРЕСА_2, розташовані поруч із земельною ділянкою позивача та створюють останній, а також іншим сусідам перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 просять судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції неодноразово роз'яснювалось сторонам положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України щодо необхідності доводити ті обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, судом першої інстанції надано належну оцінку висновку Інституту проектування та будівельних експертиз, складеного за результатами технічного обстеження спірного домоволодіння, зокрема, такий висновок не може бути оцінений як належний та допустимий доказ з огляду на положення 143-144 ЦПК України, якими визначено порядок призначення судової експертизи, оскільки кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури не надає права на проведення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої бажано для встановлення істини у даній справі.

Апеляційний суд переглядаючи рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, погодився з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем вимог, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова