РІШЕННЯ Іменем України (заочне)
м. Балаклія 25 червня 2015 року Справа №610/1535/15-ц 2/610/566/2015

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Купіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Денисової В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку,-

установив:

Позивачі 13.05.2015 р. звернулись до суду із вказаним позовом, при цьому посилаючись на те, що позивачі були власниками житлового будинку № 5 по вул. Прилужній в сел. Червоний Донець Балаклійського району Харківської області. ОСОБА_1 була власником 3/5 часток на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2006 р., сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мали у власності 2/5 часток вказаного будинку на підставі договору дарування від 15.06.2006 р. Цього року позивачі вирішили вказаний житловий будинок продати і 24.04.2015 р. уклали відповідний договір купівлі-продажу з покупцем ОСОБА_5 Однак, перед укладанням вказаного договору купівлі-продажу з`ясувалось, що у належному позивачам будинку з 09.11.2001 р. і до цього часу зареєстрований попередній його власник ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який продав цей будинок ще 28.01.2006 р. Тобто, з`ясувалось, що він після продажу не виписався з будинку з невідомих причин, хоча фактично з того часу у ньому не проживає і його місце знаходження позивачам невідоме. Ця інформація стала їм доступна тільки після продажу будинку, бо до цього часу домової книжки вони не бачили, оскільки вона зберігалась в архіві Червонодонецької селищної ради. Тому в п. 7 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.04.2015 р. позивачі зобовязались звільнити відчужуваний будинок та виписати всіх зареєстрованих у ньому осіб до 11.05.2015 р. Однак, у звязку з тим, що позивачі до вказаного часу не встановили фактичне місце знаходження ОСОБА_4, змушені були звернутись до суду із вказаним позовом. Вбачається, що ніяких намірів проживати і утримувати вказаний будинок у відповідача немає, але так і залишається до теперішнього часу зареєстрованим в цьому будинку, хоча фактично не проживає у ньому понад встановлені законом строки. Той факт, що ОСОБА_4 не проживає за місцем реєстрації можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, крім того, за участю вказаних осіб 27.04.2015 р. комісією у складі депутата Червонодонецької селищної ради був складений ОСОБА_8 обстеження про не проживання відповідача ОСОБА_4 за місцем реєстрації (прописки) з 2006 р.

Оскільки ОСОБА_4 фактично не проживає за місцем реєстрації з 2006 р. без поважної причини, витрат по утриманню житла не несе, позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивачі у судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Не заперечували проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання також не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у судове засідання викликався належним чином, заперечень проти позову не надав, своїм правом повідомити суд про своє ставлення до позову не скористався.

Ухвалою суду від 25.06.2015 р. постановлено провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось на підставі ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно п.33,п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.ст.317,319 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до акту, складеного 27 квітня 2015 р. депутатом Червонодонецької селищної ради ОСОБА_8 у присутності сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, виявлено, що у даному будинку ніхто не прописаний та по факту, підтвердженому сусідами ніхто не мешкає. У вказаному будинку з 2001 р. зареєстрований громадянин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який фактично не мешкає у ньому з 2006 р.

Відповідно до копії домової книги, для прописки громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2, за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.11.2001 р.

Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 24.04.2015 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 за згодою матері ОСОБА_1 продали ОСОБА_5 житловий будинок з мансардою та надвірними будівлями № 5 по вул. Прилужній в сел. Червоний Донець Балаклійського району Харківської області.

Відповідно до п. 9 вказаного договору купівлі продажу, право власності на житловий будинок у покупця виникає з моменту державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У самій позовній заяві позивачі зазначають себе як колишніх власників будинку.

Таким чином, на момент звернення до суду зі вказаним позовом позивачі вже не були власниками будинку. Вони його продали, будинок перейшов у власність до покупця ОСОБА_5

Зазначені вище положення законів передбачають можливість захисту прав особи, яка є власником житла.

За таких обставин, з огляду на те, що позивачі на момент звернення до суду не були власниками будинку №5 по вул. Прилужній в сел. Червоний Донець Харківскьої області, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 є неналежними позивачами, оскільки з моменту припинення права власності, їм більше не належить право предявляти вимоги за таким позовом, а відтак їх позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.72 ЖК УРСР, стст.317, 319, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст.3, 4, 57-60, 174, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто Балаклійським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Купін