БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/659/15, cправа № 361/338/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«08» червня 2015 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі - Хорошун К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 й ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 4/6 частини квартири АДРЕСА_1. Інші частки на це нерухоме майно належать відповідачам ОСОБА_3 (1/6 частка) та ОСОБА_4 (1/6 частка). Вона у цій квартирі постійно проживає із 1998 року, а відповідачі жодного разу в це помешкання не приходили, витрати по утриманню квартири не несуть. Просить суд: визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги підтримала й просила їх задовольнити.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_3 й ОСОБА_4 не зявилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку, як шляхом направлення судових повісток про виклик до суду, так і шляхом опублікування оголошень у пресі загальнодержавного та місцевого значення. Зворотні поштові повідомлення повернуті поштовим відділенням звязку до суду із відміткою «за закінченням термінів зберігання».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися у судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була набута на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_6 й ОСОБА_7 й належала їм на праві спільної часткової власності (в рівних частках) відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 1997 року, виданого фондом комунального майна Броварської міської ради, й зареєстрованого у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 1-7881 (т.1, а.с. 15, 118).

У подальшому ОСОБА_7 ? частина квартири АДРЕСА_2 стала належати на підставі дублікату свідоцтва про право власності № 300 від 10 листопада 2009 року, виданого на підставі документів архіву фонду комунального майна, які зберігаються в Управлінні комунальної власності (т.1, а.с. 120, 123).

ОСОБА_6 й ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі із 10 жовтня 1991 року (т.1, а.с.16).

ОСОБА_6 помер 08 березня 1998 року (т.1, а.с.13).

Як вбачається із копії спадкової справи до майна ОСОБА_6, який помер 08 березня 1998 року, наданої на запит суду Київським обласним нотаріальним архівом, його спадкоємцями були: донька ОСОБА_8, дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_4 (т.1, а.с. 62-82).

Броварською міською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 вересня 1998 року, яке зареєстроване у реєстрі за № 3-202. Згідно із цим свідоцтвом про право на спадщину за законом, спадкоємцем майна ОСОБА_6, який помер 08 березня 1998 року, є його дружина ОСОБА_7 на 1/6 частину квартири. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається із ? частини квартири АДРЕСА_3, що належала померлому ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 1997 року й зареєстрованого за № І-7881.

Право власності на зазначену 1/6 частину квартири зареєстроване за ОСОБА_7 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину реєстраційний № 1-3393 від 11 листопада 2009 року Броварської міської державної нотаріальної контори замість свідоцтва про право на спадщину від 09 вересня 1998 року за реєстраційним номером № 3-202 (т.1, а.с.123).

Крім того, Броварською міською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 жовтня 1998 року, яке зареєстроване у реєстрі за № 3360. Згідно із цим свідоцтвом про право на спадщину за законом, спадкоємцями майна ОСОБА_6, який помер 08 березня 1998 року, є донька ОСОБА_8 на 1/6 частину квартири та син ОСОБА_4 на 1/6 квартири. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з ? частини квартири АДРЕСА_4, що належала померлому ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 1997 року й зареєстрованого за № І-7881.

ОСОБА_7 померла 16 листопада 2009 року.

Із копії спадкової справи до майна ОСОБА_7, яка померла 16 листопада 2009 року, наданої на запит суду Броварською міською державною нотаріальною конторою, видно, що її спадкоємцем була донька ОСОБА_1 (т.1, а.с. 109-128).

Броварською міською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 травня 2010 року, яке зареєстроване у реєстрі за № 1-1233. Згідно із цим свідоцтвом про право на спадщину за законом, спадкоємцем майна ОСОБА_7, яка померла 16 листопада 2009 року, є її донька ОСОБА_1. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: 4/6 частин квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7 на підставі: дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори 11 листопада 2009 року за реєстровим № 1-3393 замість втраченого свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори 09 вересня 1998 року за реєстровим № 3-202, дублікату свідоцтва про право власності, виданого Управлінням комунальної власності 10 листопада 2009 року за № 300 на підставі документів архіву фонду комунального майна, зареєстрованих комунальним підприємством Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» в Книзі: 58, номер запису: 1-7881.

На час розгляду цивільної справи квартира АДРЕСА_1 належить: ОСОБА_1 - 4/6 часток, ОСОБА_8 1/6 частка, ОСОБА_4 1/6 частка. Квартира загальною площею 50,5 кв.м., складається із двох кімнат житловою площею 28,7 кв.м., у тому числі одна кімната 17,1 кв.м., друга кімната 11,6 кв.м., кухні, площею 7,0 кв.м., ванної кімнати, площею 2,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) 1,4 кв.м., коридору 8,5 кв.м.

ОСОБА_7 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 із 20 травня 1994 року по день смерті (копія довідки Броварського виробничого управління по експлуатації та ремонту житлового фонду від 05 серпня 1998 року № 755) (т.1, а.с.71).

Згідно із Актом обстеження житлово-побутових умов депутата Броварської міської ради VI cкликання ОСОБА_9 від 19 січня 2015 року, у квартирі АДРЕСА_5 зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_1 (4/6 часток квартири), які вона одержала у спадок від померлої матері ОСОБА_7. Інші співвласники цієї квартири в ній більше 15 років не проживають, не зявляються, спадковим майном не цікавляться. ОСОБА_1 утримує цю квартиру, сплачує комунальні платежі, здійснює поточний ремонт (т.1, а.с.86).

З довідок комунального підприємства Броварської міської ради «Житлово-Експлуатаційна контора 1» від 19 січня 2015 року №№ 54, 55 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_5 були зареєстровані: ОСОБА_6 із 22 лютого 1980 року, знятий із реєстраційного обліку 14 травня 1998 року; ОСОБА_7 зареєстрована із 20 травня 1994 року, знята із реєстрації як померла 24 листопада 2009 року. ОСОБА_1 зареєстрована у 2010 році (т.1, а.с. 87, 88).

Із наданих представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 платіжних квитанцій видно, що витрати за надання послуг по утриманню, з опалення й теплопостачання, електричну енергію, газопостачання у квартиру АДРЕСА_5 несла за життя ОСОБА_7, а після її смерті ці витрати несе ОСОБА_1 (т.1, а.с. 160-250, т.2, а.с. 1-52).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. У цьому помешканні вона проживає понад тридцять пять років із 1980 року. Вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 Їй відомо, що ОСОБА_1 проживала у квартирі 43 у тому ж будинку із своєю матірю ОСОБА_7 та із ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_6 за матірю доглядала ОСОБА_1 Також вона проводила у квартирі ремонт, встановлювала сантехніку. Відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_4 вона ніколи не бачила. ОСОБА_6 помер у 1996 році. Вона була на його похороні у подвірї будинку й на поминках у квартирі. Їй не відомо скільки було дітей у ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_7 у квартирі 43 проживає одна ОСОБА_1 З нею ніхто інший не проживає. Кому належить квартира 43 їй не відомо, напевно ОСОБА_1

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що він зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та є сусідом ОСОБА_1 Він добре знав ОСОБА_6, який перебував у шлюбі із ОСОБА_7 Вони були близькими сусідами. Він був на похороні ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_6 у квартирі 43 проживали лише ОСОБА_7 із донькою ОСОБА_1 Йому не відомо чи були у ОСОБА_6 діти. У квартирі 43 після смерті ОСОБА_7 проживає одна ОСОБА_1

За змістом статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пунктів 9, 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 володіє 2/6 частками інших співвласників у квартирі АДРЕСА_1 із 2009 року, а її мати ОСОБА_7 володіла цими 2/6 частками із 1998 року, то строк давнісного володіння ОСОБА_1 частками інших співвласників слід рахувати із 01 січня 2001 року (із зарахуванням до цього строку терміну володіння цими частками спадкодавця ОСОБА_7Т.). Станом на час звернення до суду із позовом, а саме на 16 січня 2015 року строк давнісного володіння ОСОБА_1 складає понад десять років.

З огляду на викладене, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 209, 212 215 ЦПК України Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати із ОСОБА_3 в сумі - 644 (шістсот сорок чотири) грн. 15 коп., із ОСОБА_4 в сумі 644 (шістсот сорок чотири) грн. 15 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин