АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/369/13- ц Номер провадження 22-ц/786/1528/15Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В. В. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Карнауха П.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5, до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", треті особи: виконавчий комітет Автозаводської районної в м. Кременчуці ради, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Є. про визнання іпотечного договору недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, в якому, з урахуванням поданих 12.02.2015 р. уточнень остаточно просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором про іпотечний кредит № 6391 від 26.12.2007 р. перед Банком в розмірі 317381,98 грн., втрат від інфляції у розмірі 38190,23 грн., трьох відсотків річних у розмірі 6598,87 грн., штраф за іпотечним договором у розмірі 31738,20 грн., а всього - 393909,28 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 25.12.2007 р.- квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до ст. 41 ЗУ "Про іпотеку"; виселити зі спірної квартири ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням боржником ОСОБА_2 умов договору про іпотечний кредит.

ОСОБА_4 заявила зустрічний позов в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа - виконком Автозаводської районної ради у м. Кременчуці, про визнання договору іпотеки недійсним, обґрунтовуючи вимоги тим, що укладений договір порушує права малолітньої дитини на житло.

Справа неодноразово переглядалася в судах різних інстанцій.

Останнім рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 квітня 2015 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 із зазначеної квартири без надання їм іншого житла із зняттям з реєстраційного обліку за цією адресою задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит № 6391 від 26.12.2007 року перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10016/0200 філії - Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» в розмірі 317381,98 грн., втрат від інфляції у розмірі 38190,23 грн., трьох процентів річних у розмірі 6598,87 грн., штраф за іпотечним договором від 25.12.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 6645, у розмірі 31738,20 грн., а всього - 393909,28 грн., - звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 25.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 6645, а саме на нерухоме майно: квартира № 9 зі всіма невід'ємними її при належностями, що знаходиться в АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на етапі оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання іпотечного договору недійсним. - відмовлено.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

З вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову банку про примусове виселення відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки, не погодився ПАТ «Державний ощадний банк України», представник якого в апеляційній скарзі просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення яким стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором та виселити відповідачів з дитиною з квартири, яка є предметом іпотеки, без надання іншого житлового приміщення, зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що суд не дотримався приписів ст. 39,40 ЗУ «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Вказують, що наявність реєстрації осіб у квартирі, що є предметом іпотеки, негативно відобразиться на ціні продажу та буде перешкоджати реалізації предмета іпотеки.

Зазначають, що суд не взяв до уваги те, що ними дотримана процедура повідомлення відповідачів про добровільне виселення, оскільки 14.12.2012 р. їм були вручені відповідні повідомлення.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_5 прохають скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення зустрічного позову про визнання недійсним іпотечного договору та відмовити в задоволенні позову банку до них про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, вселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що в спірній квартирі на момент укладення іпотечного договору мешкала та була зареєстрована малолітня ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення від квітня 2007 року, інформаційним листом від 21.05.2014 р. ДМС України в Полтавській області, довідкою від 18.09.2013 р. ТОВ «Житлорембудсервіс», показами свідків.

Вказують, що розбіжності у датах реєстрації малолітньої ОСОБА_5 виникли внаслідок недбалості працівника КГЖЕП «Центральне», а законною та достовірною інформацією щодо реєстрації дитини є надана ДМС України в Полтавській області інформація.

Вважають, що рішенням суду порушуються права малолітньої дитини на житло.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає до часткового задоволення, а апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_5 слід відхилити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 укладений договір про іпотечний кредит № 6391, згідно з умовами якого банк видав ОСОБА_2 300 тисяч гривень кредитних коштів строком до 24 грудня 2017 року зі сплатою 15,5 % річних. (т. 1а.с. 52-54).

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_8 укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого останній передав банку в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1. (т. 1 а.с.55).

Приватному нотаріусу Прокопу О.Е., який посвідчував іпотечний договір, була надана довідка КГЖЕП «Центральне» за № 3072 від 21.12.2007 року, згідно якої у спірній квартирі значиться зареєстрованою дочка іпотекодавця ОСОБА_4 (т.2 а.с. 110).

Своїм підписом у заяві від 25.12.2007 року ОСОБА_8 засвідчив, що неповнолітні (малолітні) діти в квартирі не проживають, права користування цією квартирою не мають (т. 2 а.с. 111).

14.11.2011 року ОСОБА_8 помер (т. 1 а.с. 40).

Після його смерті власниками спірної переданої банку в іпотеку квартири стали: ОСОБА_2 (дружина) - 1/2 частки (свідоцтво про право власності на частку у спільному майні) і 1/6 частки (свідоцтво про право на спадщину), ОСОБА_4 (донька) - 1/6 частки (свідоцтво про право на спадщину), ОСОБА_3 (син) - 1/6 частки (свідоцтво про право на спадщину) (т. 1 а.с.36).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором заборгованість станом на 10.02.2015 р. становить 317381,98 грн., яка складається з строкової заборгованості по кредиту у сумі 128839,04 грн., простроченої заборгованості по кредиту - 77477,37 грн., строкової заборгованості по відсоткам - 799,48 грн., простроченої заборгованості по відсоткам 80793,29 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту - 29472,80 грн. Також втрати від інфляції складають 38190,23 грн., три відсотки річних - 6598,87 грн., штраф за іпотечним договором від 25.12.2007 року, посвідченого приватними нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. та зареєстрованим в реєстрі за № 6645, - 31738,20 грн., а всього - 393909,28 грн. (т. 3 а.с.56-70).

Як убачається з матеріалів справи, згідно довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 688 від 03.09.2013 р., у спірній квартирі прописана ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 159).

Згідно довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 2164 від 18.09.2013 р., у спірній квартирі зареєстровані 2 особи: з 12.07.2000 року - ОСОБА_4 та з 08.02.2007 року - дочка ОСОБА_5 (т. 1 а.с.167).

Згідно копії поквартирної картки форми «Б», наданої ТОВ «Житлорембудсервіс» на виконання ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.08.2013 року (т. 1 а.с. 152), у спірній квартирі з 08.07.2010 року прописана онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с.160).

Задовольняючи частково позовні вимоги Банка про звернення стягнення на предмет іпотеки, місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що за відповідачем внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором іпотечного кредиту утворилась заборгованість.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦКУ, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 № 405/2011, Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року № 1077, який набрав чинності 04 січня 2013 року, та листа УДМС в Полтавській області від 12 серпня 2014 року № 10-25/10 Державна міграційна служба є новоствореним органом, який не є правонаступником ліквідованого ВГІРФО УМВС України, та веде реєстраційні обліки лише з 04 січня 2013 року. Інформація відносно реєстрації осіб за конкретними адресами за період, що передує створенню ДМС, може бути отримана у відповідних підприємствах з обслуговування житлового фонду, які вели реєстраційний облік фізичних осіб.

Таким чином, зважаючи на те, що іпотечний договір було укладено 25 грудня 2007 року, тобто за 5 років до надання Автозаводському районному відділу у м. Кременчук УДМС України в Полтавській області повноважень на ведення реєстраційного обліку, останній не є повноважним органом, який має право надавати інформацію про зареєстрованих осіб за адресою предмета іпотеки на момент укладення іпотечного договору, оскільки не здійснював безпосередню реєстрацію осіб за адресою:АДРЕСА_1.

Наведений висновок підтверджується і листом Автозаводського районного відділу УДМС України у м. Кременчук Полтавської області від 30 серпня 2013 року № 15/9814 про те, що зазначений орган не міг надати інформацію щодо громадян, зареєстрованих за адресою предмета іпотеки, у зв'язку з відсутністю за даною адресою поквартирної картки форми Б (а. с. 161, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення іпотечного договору нотаріусом було отримано довідку КГЖЕП «Центральне» від 21 грудня 2007 № 3072 (виписка з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію, а. с. 110, т. 2), який на той момент був повноважним органом на надання довідки про зареєстрованих осіб за адресою предмета іпотеки, згідно з якою на площі, що передавалася в іпотеку, було зареєстровано одну особу, а саме: ОСОБА_9, 1983 року народження. Довідка підписана директором КГЖЕП «Центральне» та паспортистом. ОСОБА_8 знятий з реєстрації 11 квітня 2001 року (а. с. 137, т. 1).

ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 138, т. 1). У спірній квартирі зареєстрована з 08 липня 2010 року (а. с. 160, т. 1), тобто після укладення іпотечного договору. Ця ж інформація викладена і у довідці ТОВ «Житлорембудсервіс» від 03 вересня 2013 року № 316.

Доказів постійного проживання малолітньої дитини в іпотечній квартирі до 08 липня 2010 року, зокрема станом на 25 грудня 2007 року, матеріали справи не містять.

З копії поквартирної картки (а. с. 160, т. 1) також вбачається, що напередодні укладання іпотечного договору, а саме: 21 грудня 2007 року, з реєстрації в квартирі були зняті ОСОБА_2 та неповнолітній на той момент ОСОБА_3, 1992 року народження. Довідка № 3072 (виписка з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію, а. с. 110, т. 2), що була подана нотаріусу в момент вчинення іпотечного договору, оформлена КГЖЕП «Центральне» цього ж дня.

ОСОБА_8 своєю заявою від 25 грудня 2007 року засвідчив, що неповнолітні (малолітні) діти в квартирі не проживають, права користування цією квартирою у таких осіб немає (а. с. 111, т. 2), а ОСОБА_2, як дружина іпотекодавця (а. с. 104, т. 2), надала згоду на передачу квартири в іпотеку.

Як роз'яснено у п. 44 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діють з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України).

Вірно встановивши, що за ОСОБА_2. утворилась заборгованість за неналежне виконання зобов'язань за договором іпотечного кредиту, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов та в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором в розмірі 317381,98 грн., втрат від інфляції у розмірі 38190,23 грн., трьох процентів річних у розмірі 6598,87 грн., штраф за іпотечним договором від 25.12.2007 р. у розмірі 31738,20 грн., а всього - 393909,28 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 25.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 6645, а саме на нерухоме майно: квартира 9 зі всіма невід'ємними її при належностями, що знаходиться в АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на етапі оцінки майна під час проведення виконавчих дій, що також узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в абз. 2 п.42 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Також з огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку в частині виселення відповідачів зі спірної квартири, суд першої інстанції виходив із того, що Банком не дотримано процедуру досудового порядку врегулювання спору, а саме обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення відповідачів із займаного житлового приміщення протягом одного місяця.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 39,40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК України, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.43 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2012 р. відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 були вручені особисто під підпис вимоги Банку про добровільне виселення з квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 36-38). Таким чином, позивачем дотримано досудовий порядок врегулювання спору, а саме обов'язкову процедуру письмового попередження про звільнення відповідачів із займаного житлового приміщення.

Суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині виселення відповідачів з спірного житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі Банку доводи є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову Банку про виселення відповідачів зі зняттям їх з реєстраційного обліку - скасуванню з ухваленням нового в цій частині про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_5 не спростовують вірних висновків суду про задоволення позову банку та відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним іпотечного договору.

Посилання апелянтів на те, що на момент укладення ОСОБА_8 іпотечного договору від 25.12.2007 року у спірній квартирі мешкала та була зареєстрована малолітня ОСОБА_5, що підтверджується на думку апелянтів довідкою управління праці та соціального захисту населення про отримання допомоги по догляду за дитиною, інформаційним листом від 21.05.2014 р. ДМС України в Полтавській області та довідкою ТОВ «Житлорембудсервіс» від 18.09.2013 р., не заслуговують на увагу з огляду на вищевикладене.

Доводи апелянтів про те, що малолітня ОСОБА_5 проживала разом з матір»ю ОСОБА_4 за спірною адресою, не доводять те, що малолітня дитина була зареєстрована за місцем проживання матері на час укладення іпотечного договору.

Твердження апелянтів про те, що іпотечний договір є нікчемним відповідно до ст. 224 ЦК України, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав та з огляду на те, що малолітня ОСОБА_5 на час укладення іпотечного договору не була зареєстрована за спірною адресою, що доведено матеріалами справи, про які вказувалося вище, а зареєстрована у 2010 році, після його укладення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 44 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Посилання апелянтів на невірний розрахунок суми заборгованості за договором також не приймаються до уваги колегії суддів, виходячи з того, що згідно висновку № 1167 судової економічної експертизи, складеного 20.02.2014 р. судовим експертом Полтавського відділення ХНДІ СЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 214-226), на який посилаються відповідачі, розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу перед ПАТ «Державний ощадний банк України» не відповідає умовам укладеного договору № 6391 від 25.12.07 р. та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за кредитним договором.

Разом з тим, даним висновком встановлено залишок заборгованості за основною сумою кредиту та процентами у сумі 225557,45 грн. станом на 27.05.2013 року, а згідно поданої заяви про уточнення позовних вимог та наданих Банком розрахунків (т. 3 а.с.51-70), загальна сума заборгованості становить 317381,98 грн. станом на 10.02.2015 року. Надані банком розрахунки відповідачами належними доказами не спростовані.

Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_2 не отримувала кошти за договором іпотечного кредиту, нічим не підтверджені.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п. 3 ч.1ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, п.3 ч. 1 ст. 309,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_5, - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 квітня 2015 року, - в частині відмови в задоволенні позову Банка скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким виселити та зняти з реєстрації з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з малолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/ П.М.Карнаух

Судді: /підпис/ Т.О.Кривчун

/підпис/ Л.І.Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області П.М.Карнаух