Справа № 303/8031/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів -Кожух О.А., Готри Т.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Мукачівського району в інтересах держави в особі Кольчинської селищної ради до ОСОБА_1, треті особи: управління Держземагенства в Мукачівському районі, ОСОБА_2, про витребування земельної ділянки за апеляційною скаргою прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Кольчинської селищної ради на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

24 грудня 2014 року прокурор Мукачівського району в інтересах держави в особі Кольчинської селищної ради звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про витребування від відповідача земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, який обгрунтував тим, що прокурорською перевіркою встановлено факт підробки з боку секретаря Кольчинської селищної ради ОСОБА_3 рішення ХІХ-ї сесії ХХІІІ-го скликання Кольчинської селищної ради від 19 грудня 2001 року, яка шляхом внесення на окремому аркуші недостовірних даних, додатково внесла у вказане рішення про виділення земельних ділянок в урочищі «Діброва» ряд громадян, в тому числі ОСОБА_2.

Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 7 грудня 2011 року, що був залишений без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 24 травня 2012 року, ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України.

На підставі підробленого рішення сесії від 19 грудня 2001 року, рішенням Кольчинської селищної ради від 23 червня 2004 року ОСОБА_2 була надана земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, а 27 березня 2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку в урочищі «Діброва» площею 0,15 га.

Зазначену земельну ділянку 7 листопада 2012 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1, якому 27 листопада 2012 року також видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 березня 2014 року визнано недійсним рішення Кольчинської селищної ради від 23 червня 2004 року, а рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року скасовано державний акт на право власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_2.

Посилаючись на те, що обставини підробки рішення сесії селищної ради підтверджені вироком Мукачівського міськрайонного суду від 7 грудня 2011 року, тобто земельна ділянка вибула з володіння ради не з її волі, прокурор просив задовольнити позов.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 5 березня 2015 року в задоволенні позову прокурора Мукачівського району в інтересах держави в особі Кольчинської селищної ради до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в ур. Діброва на території смт. Кольчино - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Межі доводів апеляційної скарги - строк звернення до суду не пропущено, оскільки обставини підробки рішення сесії селищної ради від 19 грудня 2001 року встановлені вироком Мукачівського міськрайонного суду від 7 грудня 2011 року, зазначене рішенням радою не приймалося, отже, волі селищної ради на передачу земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га в урочище «Діброва» не було. Прийняті на підставі неіснуючого рішення від 19 грудня 2001 року та оформлені у відповідності до них документи є недійсними, що підтверджується рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 березня 2014 року й рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року, а тому спірну земельну ділянку слід вилучити із чужого незаконного володіння.

Прокурор Роман М.С. підтримав апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_4 в інтересах відповідача ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотання Кольчинської селищної ради про відкладення розгляду справи на інший термін у зв'язку із неможливістю забезпечити явку представника колегія суддів відхиляє як необгрунтоване. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ХІХ-ї сесії ХХІІІ-го скликання Кольчинської селищної ради від 19 грудня 2001 року було виділено ОСОБА_2 земельну ділянку в селищі Кольчино, урочище «Діброва» площею 0,15 га.

Встановлено, що рішенням Х-ї сесії ІV-го скликання Кольчинської селищної ради від 23 червня 2004 року (а.с. 13-17) ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га в урочищі «Діброва» для ведення особистого підсобного господарства і на підставі цього рішення останньому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 27 березня 2008 року (а.с. 26-27).

7 листопада 2012 року ОСОБА_2 продав зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 (Договір купівлі-продажу - а.с. 45-46), 27 листопада 2012 року останньому видано державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3 (а.с. 28-29).

Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 7 грудня 2011 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Закарпатськї області від 24 травня 2012 року, ОСОБА_3, секретаря селищної ради, визнана винною у підробці рішення 19-ї сесії 24-го скликання Кольчинської селищної ради від 19 грудня 2001 року, яка шляхом внесення на окремому аркуші недостовірних даних, додатково внесла у вказане рішення про виділення земельних ділянок в урочищі «Діброва» 35 осіб, в тому числі : ОСОБА_2, якому виділено земельну ділянку площею 0,15 га в селищі Кольчино, урочище «Діброва».

Встановлено, що рішенням Мукачівського районного суду від 12 березня 2014 року (а.с. 21-25), яке набуло законної сили, визнано недійсним рішення Х-ї сесії ІV-го скликання Кольчинської селищної ради від 23 червня 2004 року про надання в приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Висновок суду про відмову в задоволенні позову прокурора в зв'язку зі спливом строку позовної давності є хибним, оскільки тільки вироком Мукачівського міськрайонного суду від 7 грудня 2011 року, який згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області 24 травня 2012 року набув законної сили, було встановлено факт підроблення рішення ХІХ-ї сесії ХХІІІ-го скликання Кольчинської селищної ради від 19 грудня 2001 року, яким ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 0,15 га в селищі Кольчино, урочище «Діброва», і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України лише з часу набуття вироком законної сили почався перебіг позовної давності.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 березня 2014 року визнано недійсним рішення Кольчинської селищної ради від 23 червня 2004 року, а рішенням Закарпатського апеляційного суду від 22 травня 2014 року скасовано державний акт на право власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_2. Обставини, встановлені судовими рішеннями що набрали законної сили, повторному доказуванню не підлягають.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Так як судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 набув права власності на спірну земельну ділянку незаконним шляхом і тому не мав права відчужувати зазначене майно, а ОСОБА_1 придбав це майно, в особи, яка не мала права його відчужувати, останній не є добросовісним набувачем, а відтак спірна земельна ділянка підлягає витребуванню.

На підтвердження того, що до укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 7 листопада 2012 року ОСОБА_2 було відомо про набуття права власності на спірну земельну ділянку незаконним шляхом прокурор надав апеляційному суду копію протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 18 липня 2010 року та копію позовної заяви прокуратури Мукачівського району від 13 серпня 2012 року, з яких вбачається, що перед початком допиту слідчий прокуратури повідомив ОСОБА_2, що він викликаний у кримінальній справі № 7204210, порушеній за фактами зловживання службовим становищем та службового підроблення службовими особами Кольчинської селищної ради. ОСОБА_2 відмовився від дачі показів. В позовній заяві прокурор Мукачівського району в інтересах держави в особі Кольчинської селищної ради просив вжити заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на спірну земельну ділянку та скасувати державний акт на право власності серії НОМЕР_2 від 27 березня 2008 року, виданий ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

Також апеляційним судом встановлено, що спірна земельна ділянка не забудована, що підтверджується довідкою Кольчинської селищної ради № 02-9-6/22 від 26 січня 2015 року, отже відсутні будь-які перешкоди для її вилучення.

З огляду на викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване, оскільки визнано недійсним рішення сесії селищної ради, на підставі якого видано ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто ОСОБА_2 не мав права відчужувати спірну земельну ділянку ОСОБА_1, а тому власник має право витребувати своє майно із чужого володіння, позов подано в межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку й необхідно ухвалити нове рішення про вилучення від ОСОБА_1 на користь територіальної громади с. Кольчино земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в урочище «Діброва» на території смт. Кольчино, Мукачівського району.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівського району в інтересах держави в особі Кольчинської селищної ради задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 березня 2015 року скасувати.

Позов прокурора Мукачівського району в інтересах держави в особі Кольчинської селищної ради задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади с. Кольчино земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в урочище «Діброва» на території смт. Кольчино, Мукачівського району.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: