У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до суду із указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 10 196 грн 90 коп. суми страхового відшкодування в порядку регресу та судові витрати у справі.

На обґрунтування позову зазначало, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 червня 2013 року за участю автомобіля «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, автомобіль останнього отримав механічні пошкодження на суму 10 196 грн 90 коп. На виконання умов договору страхування наземного транспорту від 19 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 і ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», останнє здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 10 196 грн 90 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 11 липня 2013 року. Ураховуючи те, що шкоду автомобілю «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_2, було заподіяно з вини ОСОБА_3, позивач на підставі ст. 1191 ЦК України просив стягнути на свою користь з відповідача суму страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2014 року, у задоволенні позову ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, однак відповідальність власника транспортного засобу, яким скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована ПрАТ «СК «Лафорт», тому з позовними вимогами необхідно звертатися до цієї страхової компанії.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 14 червня 2013 року о 17 год. 40 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись по бульвару Дружби Народів у місті Києві, не врахував дорожньої обстановки і не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Hyndai Ассеnt», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 грн у дохід держави.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 408 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 3 липня 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyndai Ассеnt», державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, складає 10 812 грн 65 коп.

Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 10 196 грн 90 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 12 липня 2013 року № 3555.

На підставі викладеного суди дійшли висновку про те, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. При цьому судами зазначено, що оскільки відповідальність власника транспортного засобу-автомобіля марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, який скоїв дорожньо-транспортну пригоду, застрахована ПрАТ «СК «Лафорт» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АВ/7789858), тому обов'язок з відшкодування збитків покладається на ПрАТ СК «Лафорт», і позивач вправі звернутися до вказаної страхової компанії з відповідним позовом.

Разом з тим судами не було звернуто уваги на доводи представника позивача про те, що відповідно до бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України за номерним знаком транспортного засобу, яким керував відповідач, не має жодного укладеного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За номером поліса, який відповідно до деталізованої довідки ВДАІ Печерського РВВС було укладено між власником транспортного засобу, яким керував відповідач, та ПрАТ СК «Лафорт», значиться транспортний засіб, який має державний номерний знак, відмінний від номерного знаку транспортного засобу, яким керував відповідач.

Таким чином, судами не перевірено чинність та дію полісу АВ № 7789858.

Крім того, судами не враховано право позивача самостійно обирати спосіб судового захисту, у тому числі й право стягнення страхового відшкодування з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи у порядку регресу, а також визначати коло відповідачів, зокрема пред'являти позов до страхувальника чи до винної особи у дорожньо-транспортній пригоді, з урахуванням того, що 4 грудня 2013 року щодо ПрАТ СК «Лафорт» порушено провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. п. 11, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, не роз'яснив позивачу відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій, не вжив заходів для залучення до участі у справі в якості належних відповідачів - страхову компанію, з якою у ОСОБА_3 наявні договірні відносини щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а апеляційний суд був позбавлений можливості в силу повноважень, наданих йому законом, цей недолік суду першої інстанції усунути.

Ураховуючи, що суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 316 ЦПК України не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик