Справа № 1505/2540/2012
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

30 червня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради та ОСОБА_2 про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, яке складається з ? частки житлового будинку № 1-А по провулку Піонерському в м. Білгород-Дністровському, в обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на наступне.

27 квітня 1992 року помер його батько ОСОБА_3.

11 січня 2005 року помер дідусь по лінії батька ОСОБА_4, а 31 липня 2011 року померла бабуся ОСОБА_5. Після цього відкрилась спадщина у вигляді будинку № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському, який належав померлій. Спадкоємцями померлих дідуся та бабусі є їхній син ОСОБА_2 та внук ОСОБА_1 - позивач по справі, який, користуючись своїм правом передбаченим ст.. 1266 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності на ту частку спадково майна, яка б належала його батьку, якщо він б був живим на момент смерті бабусі.

Між спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір щодо спадкового майна, добровільно нотаріальним шляхом сторони не можуть дійти згоди, у звязку з чим звертається до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, його представник за довіреністю ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засідання заперечував проти задоволення позовної заяви, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 за життя спадкодавців не надавав допомоги спадкодавці, у звязку з чим він вважає, що ОСОБА_1 не має права на спадщину.

Представник відповідача виконавчого комітету виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомили. будь-яких заяв до суду не надавали.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 1992 року помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-ЖД № 430176, актовий запис № 210. Після його смерті, позивач та мати померлого ОСОБА_5, як спадкоємці першої черги, успадкували та отримали свідоцтво про право на спадщину на автомобіль марки № 2140, 1978 року випуску, що вбачається з копії спадкової справи № 106/92 ОСОБА_3.

11 січня 2005 року помер дідусь позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 410784, актовий запис № 24. За життя, померлому належала ? частка житлового будинку № 1-А по провулку Піонерському в м. Білгород-Дністровському, на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 10.09.1992 року, яке видавалось йому та його дружині ОСОБА_5, бабусі позивача.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті дідуся позивача ОСОБА_4, його дружина та син ОСОБА_2 фактично прийняли спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживали з ним, що вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрації № 208, однак не оформляли спадкові права.

31 липня 2011 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 274148, актовий запис № 447. Заповіт за життя померла не складала.

Згідно з п.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ст..1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу у певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.

Отже, успадковуючи в порядку права представлення внук ОСОБА_1 виявляється закликаним до спадкування разом зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_2, оскільки він представляє свого раніше померлого батька та прийняття тієї долі спадщини, яка б належала батькові, є правом позивача.

У встановлений ст..1270 ЦК України шестимісячний строк ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до державного нотаріусу з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, що підтверджується довідкою № 342/01-16 від 03.04.2012 року державного нотаріуса ОСОБА_7, тобто факт прийняття спадщини ОСОБА_1 відбувся.

Однак, через відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно та виникнення спору між спадкоємцями стосовно частки кожного на спадщину, нотаріус відмовився видавати свідоцтво про право на спадщину та рекомендував позивачу звернутися до суду для захисту своїх майнових прав. Такі обставини підтверджуються показаннями сторін в судовому засіданні та листом державного нотаріусу ОСОБА_7 від 27.05.2015 року за № 706/02-14.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23,24) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За встановленими обставинами справи, суд приходить до наступного. Житловий будинок № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському належав в рівних частках батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який помер до відкриття спадщини. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги та як спадкоємець отримавший свідоцтво про право на спадщину.

Суд не бере до уваги ствердження відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач не має право на отримання спадкового майна, оскільки не виконував свої обовязки сина перед батьком, який помер від тяжкої хвороби, та взагалі не спілкувався з бабусею спадкодавцем. Такі ствердження не є належним та достовірним доказом відсутності у позивача права на долю спадщини, яка належить його померлому батьку. До того ж, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 18.04.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2014 року було встановлено факт відсутності підстав для усунення позивача від права на спадкування.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_8 пояснила, що у спадковому будинку № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському вона ОСОБА_1 не бачила, матеріально він ніколи не допомагав.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_1 ніколи у спадковому будинку не зявлявся, а ОСОБА_10 прожив там усе своє життя.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_11 пояснила, що у спадковому будинку № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському Фролов ОСОБА_1 ніколи не зявлявся, допомоги спадкодавцеві ніякої не надавав, коли ховали спадкодавцю ОСОБА_5, ОСОБА_1 не був присутнім на похоронах,а ОСОБА_2 прожив у спадковому будинку усе своє життя.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_12 пояснила, що вона знає ОСОБА_2 з 2000 року, він проживав та проживає у спадковому будинку № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському. ОСОБА_1 вона у цьому будинку ніколи не бачила, він ніколи нічим не допомагав спадкодавці ОСОБА_5, на похоронах вона його також не бачила. Також пояснила, що коли хворіла ОСОБА_5, усі витрати на її лікування сплачував ОСОБА_2, витрати на поховання також взяв на себе ОСОБА_2

Однак, приймаючи до уваги рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 18.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2014 року, якими було встановлено факт відсутності підстав для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, суд критично відноситься до показань вищевказаних свідків.

Натомість, варто зазначити, що право дітей спадкодавця на спадщину батьків є беззаперечним та не може бути порушеним чи зміненим без будь-яких вагомих та обґрунтованих підстав, а норма законодавства про спадкування за правом представлення є імперативною та не допускає інших трактувань.

Враховуючи, що внук виступає як безпосередній та самостійний спадкоємець в майні спадкодавця та інший спадкоємець ОСОБА_2 перешкоджає в оформленні права власності на спадкове майно, суд вважає за необхідним захистити права ОСОБА_1, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину спадкового майна.

Відповідно до передбаченого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України)

Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.15, 1218, 1258, 1261, 1266, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст 10, 11, 60, 174, 209, 213, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 по фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщини, яка відкрилась після смерті його бабусі ОСОБА_5, яка померла 31.07.2011 року, та складається з : ? частини житлового будинку №1-А по провулку Піонерському, у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.09.1992 року; та спадщини, яка відрилась після смерті ОСОБА_4, який помер 11.01.2005 року, та складається з : ? частини житлового будинку №1-А по провулку Піонерському, у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, яка належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.09.1992 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме : на ? частину житлового будинку №1-А по провулку Піонерському, у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, який в цілому складається з : літ. «А1,а» - житлового будинку, літ. «Б» - літньої кухні, літ. «Г», «Д» - сараїв, №1-5 споруд, літ. «В» - вбиральні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ :