АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4000/15 Справа № 209/2181/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ковальова А. Б. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

03 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Левцунові І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»,

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Альфа-Банк» у квітні 2013 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості /а.с.2-7/.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №490085018 від 29 серпня 2008 року, яка утворилася станом на 29 грудня 2012 року, в розмірі 122302,39 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 110681,10 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 5578,68 грн., комісії в розмірі 1130,40 грн. та пені в розмірі 4912,21 грн.,вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено /а.с.160-162/.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості с ОСОБА_3 та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в зазначеній частині, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.171-176/.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апелянтом рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволені позовних вимог відносно ОСОБА_3, перевірка законності та обґрунтованості рішення проведена в цих межах.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Нормами ч. 1 ст. 546 встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Положеннями ст..530, 631 ЦК України передбачено, що у разі встановлення у зобов'язанні строку (терміну) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Строком договору визначається час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі скорочено ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_2, був укладений кредитний договір № 490085018, за умовами якого останньому був виданий кредит на споживчі потреби в розмірі 188 400 грн., зі встановленням дати остаточного повернення кредиту 29 серпня 2015 року, із сплатою 20 % річних за користування кредитними коштами /а.с.8-13/.

Даний договір складається з двох розділів: Розділу №1 «Базові умови кредитування» та розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ. Пунктом 7 договору передбачено, що він підписується шляхом підписання першого та другого аркушів Розділу №1 та інші аркуші не потребують додаткового (окремого) поставлення підписів сторін.

Кредитні кошти були отримані ОСОБА_2, що підтверджується випискою по особистим рахункам з 29 серпня 2008 року по 29 грудня 2012 року, заявою на видачу готівки № 1142503 від 29 серпня 2008 року із підписом позичальника ОСОБА_2 про отримання грошових коштів в сумі 188400 грн., копіями квитанцій № 1144396 від 29 серпня 2008 року щодо перерахування частини вартості автомобіля, копією квитанції ї № 1144395 від 29 серпня 2008 року про оплату комісії /а.с. 34-35, 157-158/.

За кредитним договором ОСОБА_2 зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредит в повному обсязі в порядку та на умовах визначених даним договором, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойку та інші платежі передбачені договором платежі та виконувати інші обов'язки передбачені кредитним договором /а.с.8-9/.

Також, сторони погодили графік повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, який є додатком № 1 і невід'ємною частиною кредитного договору (п. 3, 4, 6 розділу №1 кредитного договору).

Пунктом 3 розділу 2 кредитного договору сторони погодили відповідальність за неналежне виконання зобов'язань і порушення позичальником умов щодо повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом /а.с.10-13/.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 490085018-П від 29 серпня 2008 року, за умовами якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком у тому ж об'ємі, що і боржник ОСОБА_2, як солідарний із ним боржник та у тому ж обсязі, що і він /а.с.17-18/.

Пунктом 5.3. вказаного договору поруки він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою Банку і діє до повного виконання зобов'язань боржника за Основним договором.

У порушення умов кредитного договору від 29 серпня 2008 року, ОСОБА_2 свої зобов'язання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 29 грудня 2012 року утворилася заборгованість в розмірі 122 302,39 грн. із яких: заборгованість по кредиту - 110 681,10 грн.; заборгованість по сплаті процентів - 5 578,68 грн.; комісії - 1 130,40 грн. та пеня у розмірі 44 656,48 грн., яку позивач зменшив до 11% від вказаної суми, тобто до 4 912,21 грн. та відображено в прохальній частині даного позову. Вказане підтверджується наданою позивачем довідкою та розрахунком заборгованості від 29 грудня 2012 року за кредитним договором від 29 серпня 2008 року /а.с.31-33/.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, оскільки суд при ухвалені рішення не врахував, що відповідно до умов кредитного договору та договору поруки позивач має право вимоги до поручителя протягом всього строку дії основного договору. Оскільки в кредитному договорі було встановлено строк виконання зобов'язання та позовну заяву було подано в межах вказаного строку, таким чином норми ч.4 ст.559 ЦК України про припинення поруки в даному випадку застосування не підлягають. Однак, з наведеними твердженнями апелянта колегія суддів не може погодитись, з наступних підстав.

Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п. 5.3. спірного договору поруки встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Оскільки вказані умови договору поруки не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України - порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 2.3 розділу №1 кредитного договору від 29 серпня 2008 року визначено дату остаточного повернення кредиту 29 серпня 2015 року, крім того п.6 розділу №2 даного договору передбачено дострокове повернення кредиту при настанні будь-яких подій викладених в цьому пункті.

З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була вперше направлена позивачем вимога про дострокове повне повернення кредиту, відповідно до якої відповідачам необхідно достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховану пеню протягом 37 днів з моменту направлення вимоги /а.с.39/.

Таким чином, банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та пункту 6 розділу №2 кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Вказані висновки викладені в постанові Верховного суду України від 21 січня 2015 року під час розгляду справи N 6-190цс14, які в силу ст..360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування всіх судів України.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтованого дійшов висновку, щодо застосування норм ч. 4 ст.559 ЦК України до даних правовідносин, оскільки враховуючи, що вперше вимога про дострокове повернення кредитних коштів була направлена відповідачам як основному боржнику та поручителю 27 лютого 2012 року, в якій позивач вимагав від відповідачів дострокового повернення кредитних коштів протягом 37 днів з моменту направлення вимоги, тобто до 04 квітня 2012 року - перебіг шестимісячного строку, передбачений зазначеною нормою закону, почався саме з цієї дати. Також з матеріалів справи вбачається, що також було вдруге направлено відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту лише 07 лютого 2013 року та ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, скориставшись правом захисту своїх порушених прав, лише 30 квітня 2013 року, тобто з пропуском шестимісячного строку встановленого ст. 559 ЦК України для пред'явлення вимоги до поручителя.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно встановивши обставини справи та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми і ухвалив законне й справедливе рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

- відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.