Cправа № 127/2605/15-ц
Провадження № 2/127/2060/15
20 травня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Іщук Т.П.,
при секретарі Коваленко Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування жилим приміщенням (квартирою), -
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою). Свій позов мотивували тим, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності (по 1/4) належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1. В даній квартирі проживає лише відповідач ОСОБА_3, який має значну заборгованість по комунальних послугах та не в змозі самостійно оплачувати спожиті послуги. Позивачі не мають доступу до квартири, послугами не користуються, тому і звернулися до суду та, враховуючи ту обставину, що позивач ОСОБА_2 має на утриманні двох малолітніх дітей, просили визначити порядок користування цієї квартирою, виділивши їм кімнату площею 16,9 кв.м., а відповідачам кімнату площею 12,1 кв.м., у спільному користуванні залишити: кухню 8.1 кв.м, ванну 2,6 кв.м., вбиральну 1,2 кв.м., коридор 4,7 кв.м. та 3,6 кв.м., вбудовану шафу 0,3 кв.м.; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити позивачам перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні належними їм по 1/4 частинами квартири АДРЕСА_1.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, вона ж представник ОСОБА_2, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. При цьому вказувала, що в 2003 році вона розірвала шлюб з ОСОБА_3, уклала новий шлюб і виїхала проживати в м. Київ, де мешкає і сьогодні. В м. Києві проживає також донька ОСОБА_2 з дітьми. З відповідачем ОСОБА_3 відносини напружені, коли розмова заходить про майнові питання, хоча ключ від квартири вона має, замок відповідач не змінював, але самостійно заходити в квартиру вона боїться. Позивач не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, причин своєї неявки суду не повідомили. Направлена на адресу суду поштовим зв'язком не завірена належним чином заява від імені ОСОБА_4 про визнання ним позову не може бути взята до уваги з огляду на неможливість встановлення особи, якою вона відправлена.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, оскільки позивач не заперечувала щодо такого порядку розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть в ній участь, проаналізувавши та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками (по 1/4 частці) квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло від 29 листопада 2001 року, виданим виконавчим комітетом Вінницької міської ради згідно рішення від 29 листопада 2001 року № 2001.
В зазначеній квартирі зареєстровані: позивачка ОСОБА_1 та відповідачі по справі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Позивачі проживають в м. Києві.
З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 07 листопада 2001 року вбачається, що спірна квартира двокімнатна, житловою площею 29,0 кв.м., складається з кімнат площами відповідно 12,1 кв.м. та 16,9 кв.м., кухні площею 8,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 4,7 кв.м. та 3,6 кв.м., вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.
Ідеальна частка житлової площі кожного із співвласників помешкання ставить 7,25 кв.м.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивачі, звертаючись до суду, як співвласники спільної часткової власності, просять встановити порядок користування двокімнатною квартирою між ними та відповідача-ми, зазначаючи, що останні відмовляються її продати або розміняти, а відповідач ОСОБА_3 не взмозі сам її утримувати та оплачувати спожиті комунальні послуги.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва ( ч. 1 ст. 383 ЦК України ).
Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників.
Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного або кількох співвласників, є відсутність між ними згоди щодо порядку володіння та користування таким майном.
Разом з тим, позивачі, звертаючись до суду з даним позовом, доказів щодо цього суду не надали. Натомість підставою їх позову є неможливість відповідачем ОСОБА_3 оплачувати комунальні послуги, утримувати квартиру. Однак, вказана обставина не є підставою для встановлення порядку користування житлом. В той же час, питання оплати комунальних послуг співвласниками в разі відсутності між ними згоди щодо такої оплати, є предметом регулювання пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1982 року № 572.
Суд також звертає увагу, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав, інтересів одних учасників за рахунок інших. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм майном, яке становить єдине ціле, а кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно.
Як встановлено, ідеальна частка житлової площі у квартирі АДРЕСА_1 кожного з чотирьох співвласників ставить 7,25 кв.м. Запропований пози-
вачами варіант встановлення порядку користування квартирою та виділення їм кімнати площею 16,9 кв.м., що перевищує розмір їхньої частки житлової площі ( 14,5 кв.м ) у спірній квартирі, безумовно ущемить законні права та інтереси відповідачів, яким пропонується для виділення кімната площею 12,1 кв.м. за ідеальної їхньої частки для двох 14,5 кв.м. При цьому суд не може взяти до уваги посилання позивачів на перебування на утриманні позивачки ОСОБА_2 двох дітей, зважаючи, що вказана обставина не змінює розмір її частки як власника у праві власності на квартиру АДРЕСА_1. До того ж, суд підкреслює, що такий порядок користування позбавить відпо-відачів можливості користуватися балконом, доступ до якого спланований лише з кімнати площею 16,9 кв.м., яку позивачі просять виділити для їхнього користування.
Таким чином, суд приходить до висновку, що запропонований позивачами порядок користування квартирою у примусовому порядку завдяки судовому рішенню не може бути встановлений.
Такий висновок суду узгоджується з роз'ясненнями, викладеними у постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» та від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, згідно яких квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника ( учасників ) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встанов-лено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. При цьому наголошується, що суд вправі задовольнити такий позов у випадку, якщо жилу площу, що припадає на одного співвласника, може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, що складається з однієї або кількох кімнат. При цьому необхідно враховувати наявність чи відсутність факторів, які впливають на стан забезпечення мешканців встановленим розміром житла, тобто належить не допускати виникнення в осіб потреби у поліпшенні житлових умов. Саме така ситуація мала б місце у випадку задоволення заявлених позовних вимог, що є недопустимим.
Щодо вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою, то позивачами не надано належних та допустимих доказів стосовно вказаних обставин, а саме чинення відповідачем таких перешкод. Натомість суд звертає увагу на пояснення позивачки ОСОБА_1 в тій частині, що вона має ключ від вхідних дверей квартири, відповідач замок не змінював.
Отже, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі як безпідставному.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 358 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування жилим приміщеннм ( квартирою ) - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: