233 № 233/1952/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Котормуса Т.І.;

за участі секретаря судового засідання Кругової Ю.С.;

позивачки ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2;

представника третьої особи Полохливець І.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи служба у справах дітей Костянтинівської міської ради в якій просила суд позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина ОСОБА_4, стягнути аліменти з відповідача у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісяця, а також просила малолітнього ОСОБА_4 залишити на вихованні матері.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб у серпні 2009 року від якого народився син ОСОБА_4. До народження дитини, з вересня 2009 року сімейні відносини між ними були припинені і вони стали проживати окремо, а вже в листопаді 2011 року шлюб між ними був розірваний. Після шлюбу відповідач неодноразово приходив до місця її проживання, де порушував громадський порядок, влаштовував бійки, після чого вона вимушена була викликати міліцію. Зазначає, що на даний час вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 з яким створила сім'ю, і вона як мати турбується за сина, створює усі умови для його подальшого життя, забезпечує продуктами харчування, одягом, учбовим приладдям, натомість батько хлопчика ОСОБА_2 веде антисоціальний спосіб життя, вживає спиртні напої, не працює, самоусунувся від виховання свого сина, не цікавиться його місцем знаходження та розвитком, відноситься до нього байдуже, матеріально не допомагає, аліменти не платить, має заборгованість з їх сплати більше 25 тисяч, і притягався до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України, за місцем проживання характеризується негативно. Також вказує, що відповідач не турбується про дитину, про його розвиток духовний та фізичний, освіту, підготовку до життя. Малолітній ОСОБА_4 з листопада 2012 р. відвідує дошкільний заклад, фізично розвинутий, психологічно здоровий, мова згідно віку, вміє швидко вивчати вірші, на заняттях володіє усіма звичками. Усі позитивні навики дала дитині мати та вітчим, який його виховує протягом двох років, і якого він називає батьком. Крім того зазначає, що мати приділяє максимум часу для виховання сина, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться розвитком дитини, а батько дитячий садок не відвідує, у телефонному режимі зв'язок не підтримує, успіхами хлопчика не цікавиться, що свідчить про те, що відповідач не виконує батьківських обов'язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина.

Ухвалою суду від 27.04.2015р. провадження по справі в частині стягнення аліментів було закрито, оскільки вже існує рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В судове засідання позивач з'явилась, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зокрема суду пояснила, що з відповідачем проживали після реєстрації шлюбу трохи більше одного тижня. Перші місяці відповідач з'являвся до дитини, згодом почав рідше з'являтись, орієнтовно раз в квартал, а останній раз був орієнтовно в грудні 2014 року. Дитині зараз більше 5 років, та відповідач не цікавиться життям дитини, коли бачить дитину, то дає пусті обіцянки, які згодом не виконує і дитина розчаровується, оскільки хоче до батька, однак батько не достатньо часу приділяє вихованню дитини, аліменти платить нерегулярно, останній раз платив в листопаді-грудні 2014 року. Також суду пояснила, що відповідач звертався до комісії у справах дітей орієнтовно в 2011-2012 році з проханням встановити дні побачень з дитиною, зазначаючи що вона йому не дає бачити сина. І дійсно вона йому не давала інколи, так як він був у стані алкогольного сп'яніння. За результатами засідання комісії відповідачу було визначено два дні на тиждень для побачень з дитиною, в які він не приходив, а лише телефонував. Пояснила суду, що відповідач не дає дозволу на виїзд дитини закордон чи згоди на зняття дитини з реєстраційного обліку, не платить аліменти на дитину, і тому вона хоче позбавити відповідача батьківських прав, щоб усунути такі перешкоди.

Відповідач в судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, просить суд не позбавляти його батьківських прав відносно його малолітнього сина. Зокрема зазначив, що вони з позивачкою дійсно прожили тиждень часу після реєстрації шлюбу, а зараз він проживає з іншою жінкою в цивільному шлюбі. Зазначає, що свого малолітнього сина ОСОБА_4 інколи брав гуляти, їздили до бабці на дачу, збирали ягоди. Про побачення з дитиною вони домовлялись, хоча інколи йому дійсно не виходило приходити в обумовлений час, з різних причин. Інколи позивачка не давала йому побачення з дитиною, у зв'язку із чим він вимушений був звертатись до органу опіки та піклування з проханням встановити йому дні побачень, які були встановлені, а саме два дні в тиждень, в які він інколи приходив. Зазначив, що аліменти сплачував, хоча і не регулярно, і в останній час дійсно не платить, бо не має постійного заробітку. Дозвіл на виїзд дитини за кордон не дав, бо в той час перебував в Російській Федерації, однак зараз готовий дати будь в який час.

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що вважає вимоги позивачки підставними та обґрунтованими, а позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним, так як батько не цікавиться життям дитини і її розвитком. Орган опіки та піклування надав свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача з огляду на обставини життя сторін. Підтвердила, що дійсно відповідач звертався до органу опіки та піклування з заявою про визначення графіку побачень з дитиною і такий був встановлений у два дні на тиждень. Разом з тим, надати суду копію такого висновку не може, оскільки всі документи за 2011 рік втрачені при переїзді з одного місця роботи до іншого.

Вислухавши пояснення сторін по справі, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

05 серпня 2009 року між ОСОБА_1 (позивачка) та ОСОБА_2 (відповідач) було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом №239, що доводиться свідоцтвом про шлюб від 05.08.2009р. серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.11.2011р., яке набрало законної сили 26.11.2011р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, актовий запис №649 від 27.10.2009р., батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області серії НОМЕР_2 (а.с. 17).

Малолітній син сторін ОСОБА_4 проживає та зареєстрований спільно з матір'ю - позивачкою по справі, що стверджується довідкою про склад сім'ї виданою КП "Служба єдиного замовника" від 09.04.2015р. №630 (а.с. 11).

Вирішуючи даний спір суд враховує, що мати дитини - позивачка по справі працює з 27.11.2014р. по даний час касиром торгового залу ФОП ОСОБА_9 (а.с. 12), отримує регулярний дохід (а.с. 13), характеризується позитивно за місцем праці (а.с. 14), батько дитини - відповідач по справі не працює з 12.05.2009р. (а.с. 24-27), характеризується негативно за місцем проживання (а.с. 29), має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 25036,25 грн (а.с. 28), притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів (а.с. 30).

Дитина ОСОБА_4 відвідує дитячий садок з 03.11.2012р. (а.с. 18), фізично та розумово розвинутий згідно віку, добре засвоює програму з випередженням, не має проблем лінгвістичного характеру і порушень моторики (а.с. 19), росте з матір'ю та вітчимом в теплій, довірливій та доброзичливій обстановці, в сім'ї створені всі умови повноцінного розвитку дитини (а.с. 20), є здоровою (а.с. 21).

Допитана в судовому засіданні сідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є мамою позивачки, на даний час проживає з позивачкою, її другим чоловіком та малолітнім сином сторін. Пояснила, що відповідач після народження дитини не проживає з позивачкою, не приходить до дитини, а коли приходить то в стані алкогольного сп'яніння, аліменти не платить. Зазначила, що інколи дитину не давали для побачень з відповідачем через його стан сп'яніння.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він перебуває в цивільному шлюбі з мамою позивачки, підтвердив, що відповідач неодноразово приходив за дитиною в нетверезому стані, а одного разу забрав дитину і не повернув, у зв'язку із чим вони вимушені були звертатись до міліції.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона давно знайома з сім'єю позивачки, зі слів яких, відповідач не допомагає сім'ї. Одного разу відповідач забрав дитину погуляти та не повернув вчасно, у зв'язку із чим вони вимушені були звертатись до міліції, та згодом забрали дитину. Причому підтвердила, що дитина була в нормальному стані. Після цього, як їй відомо зі слів сім'ї позивачки, вони дитину не дають відповідачу.

Спір між сторонами виник щодо позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, з підстав не належного виконання батьком своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї Постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав виходячи з наступних мотивів.

Позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав, оскільки він не сплачує аліменти в належному розмірі своєчасно. Судом встановлено, що не заперечується сторонами, що відповідач згідно рішення суду повинен сплачувати аліменти на користь позивачки, сплачує такі частково, зокрема за період з жовтня 2011р. по березень 2015р. сплатив 3950,00 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця (а.с. 28) та квитанціями про їх сплату (а.с. 51-55). За ухилення від сплати аліментів поніс кримінальну відповідальність згідно вироку суду у вигляді 100 годин громадських робіт (а.с. 30).

Таким чином, враховуючи той факт, що відповідач не працює з 12.05.2009р., по даний час, однак частково оплачував аліменти на дитину у згаданому вище розмірі, то дана обставина не може слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав, а є лише підставою для належного виконання рішення суду про стягнення аліментів та підставою для стягнення з нього пені (ст. 196 СК) за несвоєчасну їх сплату.

Посилання позивачки на те, що відповідач не дає їй права на виїзд дитини за межі країни, є також не достатньою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в судовому засіданні позивач не заперечив проти надання такого дозволу, а у випадку його подальшої відмови позивачка не позбавлена права звернутися до суду із позовом про надання їй права на виїзд дитини за межі держави без згоди батька, у відповідності до положень Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Щодо посилання позивачки на те, що відповідач не цікавиться життям дитини, не відвідує його, не цікавиться його моральним та фізичним розвитком, то суд відзначає, що в судовому засіданні встановлено факт періодичних побачень дитини з батьком. Позивачка підтвердила, що батько не вчиняє будь-яких насильницьких чи інших протиправних дій відносно дитини, а дитина хоче бачитись з батьком. Крім того, з пояснень сторін та свідків судом встановлено, що між сторонами існують спірні відносини щодо побачень з дитиною, і сторони та третя особа визнали обставину звернення відповідача до органу опіки та піклування з заявою про надання побачень з дитиною, що відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Такі обставини щодо побачень батька з дитиною не дають підстав для висновку про свідоме нехтування батьком своїх обов'язків щодо спілкування з дитиною та про його винну поведінку щодо цього.

Всі ці обставини у своїй сукупності (часткова несплата аліментів, перешкоди у виїзді дитини закордон, нерегулярні побачення з дитиною та низьке бажання батька брати участь у вихованні дитини) свідчать про недостатнє виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина, однак не є тим свідомим нехтуванням батька щодо своїх батьківських обов'язків, яке характеризується його винною поведінкою, з якими закон пов'язує можливість застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 28.05.2015р. №473/12 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 та відзначає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Співставляючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній недостатньо обґрунтованим, та таким, що не містить врахування тих обставин справи, які свідчать про часткове виконання батьком своїх батьківських обов'язків, зокрема: часткову сплату ним аліментів, нерегулярні побачення батька з дитиною, звернення відповідача до органу опіки та піклування з заявою про надання побачень з дитиною у зв'язку із наявністю перешкод тощо.

Такий висновок органу опіки та піклування ґрунтується виключно на поясненнях сторін та членів родини позивачки, що не можна визнати достатньо обґрунтованим, а також таким, що покликаний забезпечити права обох з батьків та дитини зокрема, а тому, суд не погоджується з цим висновком органу опіки та піклування. та приймає рішення по справі на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин справи та зібраних доказів.

Приймаючи рішення про відмову у позові про позбавлення батьківських прав відповідача суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, системний аналіз описаних вище норм СК України дає підстав для висновку, що неналежне виконання чи ухилення від виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини є підставою для настання визначеної законом окремої відповідальності. Разом з тим, такий захід як позбавлення батьківських прав може мати місце лише в крайніх випадках, коли є винна поведінка особи при ухиленні від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, чого судом в межах даної справи не встановлено.

За таких обставин, суд, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з метою не порушення прав батьків на виховання дитини та забезпечення прав дитини, дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивачці.

На підставі ст. ст. 7, 141, 164 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 8, 11, 15, 208-209, 214-215, 217, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та залишення дитини на вихованні матері - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Суддя