У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Люботинської міської ради Харківської області, третя особа - Друга державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про встановлення факту будівництва та визнання права власності на частину будинку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив встановити юридичний факт, а саме факт володіння 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7, як спільною сумісною власністю подружжя; встановити юридичний факт, а саме факт проживання ОСОБА_8 в житловому будинку з часу народження по день смерті; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом від 7 жовтня 1997 року, яке було видане нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстроване в спадковому реєстрі за № 2-1955, спадкова справа № 229/94, на ім'я ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_9 на 10/13 частин в будинку та зазначити частку в спадковому майні 67/104 частини без урахування прибудов; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 6/26 частин будинку, після смерті ОСОБА_8, яке було посвідчене нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 29 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-998, спадкова справа № 494/2006, та виключити із свідоцтва відомості про примітку щодо прибудови літ. «А1-1»; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частин будинку, після смерті ОСОБА_8, яка не була включена в свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом, посвідченого нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 29 серпня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-998, спадкова справа № 494/2006.

На обґрунтування позову посилався на те, що його дід та баба, ОСОБА_10 і ОСОБА_7, які перебували у шлюбі, збудували у період з 1947 по 1950 роки спірний житловий будинок АДРЕСА_1, але своє право власності на нього по завершенню будівництва не оформили. Спірний будинок мав належати на праві власності ОСОБА_10 і ОСОБА_7 як подружжю, в рівних частках. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 1/2 частина будинку успадкували в рівних частках, по 1/4 частині її чоловік - ОСОБА_10 та її син - ОСОБА_8 Тобто дідові позивача, ОСОБА_10, як власнику мали належати 3/4 частини житлового будинку. Після смерті дружини, ОСОБА_10 одружився вдруге з ОСОБА_9 На початку 1961 року ОСОБА_10 оформив документи про право власності на житловий будинок в цілому на своє ім'я, після чого, у травні 1961 року, подарував на користь ОСОБА_9 7/13 частин будинку. У 1976 році частина житлового будинку, а саме площею 14,1 кв. м, була зруйнована та на її місці була зведена прибудова літ. «А1-1», право власності на яку по завершенню будівництва ніхто не оформив. Таким чином, обсяг житлового будинку в його основній частині зменшився. Після смерті ОСОБА_10 у ІНФОРМАЦІЯ_2 його спадкоємцями були син - ОСОБА_8, який є батьком позивача та дружина - ОСОБА_9, які мали успадкувати лише 11/52 частини житлового будинку, що залишилися після смерті ОСОБА_10 Після прийняття спадщини спадкоємцям ОСОБА_8, мали б належати 37/104 часток житлового будинку, а ОСОБА_9 - 67/104 часток. Після смерті ОСОБА_9 у ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщину прийняла за заповітом ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_8 у ІНФОРМАЦІЯ_4 спадщину прийняв ОСОБА_4, які отримали відповідні свідоцтва про право власності на спадщину. Але в обох свідоцтвах в обсяг спадкового майна була включена прибудова до житлового будинку, яка ні за ким не була зареєстрована на праві власності. Отже, до складу спадщини мала б увійти лише основна частина житлового будинку, через що відомості про прибудову слід виключити зі свідоцтв про право на спадщину. Таким чином, просив позов задовольнити.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт того, що 1/2 частина житлового будинку літ. «А-1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_7 як спільна власність подружжя.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом від 7 жовтня 1997 року, яке було видане нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстроване в спадковому реєстрі за № 2-1955, спадкова справа № 229/94, на ім'я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9, на 10/13 часток в житловому будинку літ. «А-1» та зазначено частку в спадковому майні 67/104 часток без урахування прибудов.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 6/26 частин житлового будинку літ. «А-1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_8, яке було посвідчене нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 29 серпня 2008 року та зареєстроване в реєстрі за № 2-998, спадкова справа № 494/2006, та виключено зі свідоцтва відомості про примітку щодо прибудови літ. «А1-1»;

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину будинку літ. «А-1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_8, яка не була включена в свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом, посвідченого нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 29 серпня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-998, спадкова справа № 494/2006.

У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року рішення районного суду в частині задоволення позову скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що будівництво спірного будинку розпочато у 1947 році, а закінчено у ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто після смерті ОСОБА_7 На час її смерті спірний будинок їй не належав і її спадкоємці не могли успадкувати будь-яку частину спірного будинку, оскільки після смерті ОСОБА_7 не відкрилася спадщина. На час смерті ОСОБА_7 не могла бути власником майна, якого не існувало, а тому підстав змінювати долі спадкоємців після смерті колишніх власників спірного будинку не було. Крім того, рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 7 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2010 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спірний будинок.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик