Справа №473/1723/15-ц 22.06.2015 22.06.2015 22.02.2015
Провадження №22-ц/784/1503/15
Провадження №22-ц/784/1503/15 Суддя суду 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

22 череня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

- представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «ВОЗКО»

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову постановлену за позовом публічного акціонерного товариства «ДІАМАНТБАНК» до публічного акціонерного товариства «ВОЗКО», ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

В травні 2015 року публічне акціонерне товариство «ДІАМАНТБАНК» (далі - ОСОБА_7) звернулося до суду з позовом до позичальника публічного акціонерного товариства «ВОЗКО» (далі - ПАТ «ВОЗКО») та поручителя ОСОБА_5 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за договором кредитної лінії № 463 від 13 червня 2013 року у сумі 324 475, 31 дол. США.

Заявляючи вказаний позов, ОСОБА_7 заявив також клопотання про його забезпечення шляхом накладення арешту в межах суми заборгованості на грошові кошти ПАТ «ВОЗКО», які розміщені на банківських рахунка, накласти арешт та заборону відчуження на заставні товари у переробці, відповідно до договору застави товарів у переробці №463/4 від 30 липня 2013 року та накласти арешт і заборону на все рухоме і нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_5

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2015 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти у розмірі заборгованості, які належать ПАТ «ВОЗКО», що містяться на рахунках в банківських установах.

15 травня 2015 року ПАТ «ВОЗКО» подало заяву про скасування заходів забезпечення позову та зняття арешту з коштів, що місяться на ліквідаційному рахунку товариства №6, який знаходиться в ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_6» м. Київ (МФО 380805) посилаючись на те, що арешт на грошові кошти на цьому рахунку перешкоджають діяльності ліквідаційної комісії та порушують праві інших осіб.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року у задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВОЗКО», посилаючись на незаконність та необґрунтованість зазначеної ухвали в частині відмови у задоволенні його заяви про скасування забезпечення позову, просило ухвалу скасувати. На його думку, вказані заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності товариства та можуть спричинити збитки, а також на наявність іпотечного та заставного майна, за рахунок якого можливо вжити заходи забезпечення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_7 посилався на необґрунтованість її доводів.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви товариства про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності її доводів, які вважав фактично запереченнями на заяву про забезпечення позову по суті.

Між тим, повністю з такими висновками суду колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст.ст.151,152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Зокрема, позов може бути забезпечений шляхом накладання арешту на грошові кошти, що належать відповідачеві. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, між Банком та ПАТ «ВОЗКО» укладено договір кредитної лінії № 463 від 13 червня 2013 року, зі змінами згідно додаткових угод до нього, за умовами якого ОСОБА_7 відкрив ПАТ «ВОЗКО» відновлювану кредитну лінію строком до 17 серпня 2015 року та надав кредит в межах встановленого ліміту у розмірі 1 500 000 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14 %.

У той же день, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед кредитором, між ним та Банком укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого були база відпочинку "Мечта", загальною площею 3 999, 59 кв.м. за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, пр.- т Курортний, 43 - а та земельна ділянка рекреаційного призначення, загальною площею 3, 4140 кв.м за цією ж адресою. Крім того, 30 липня 2013 року між Банком та позичальником укладено договір застави товарів у переробці № 463/4 та цього ж дня між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Відповідно до змісту позову між сторонами виник спір щодо стягнення у солідарному порядку з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для забезпечення позову Банку є правильним.

Між тим, на підтвердження своїх доводів до заяви про скасування заходів забезпечення позову ПАТ «ВОЗКО» надав суду першої інстанції виписку з протоколу № 6 від 11 квітня 2015 року загальних зборів акціонерів про ліквідацію товариства та створення ліквідаційної комісії, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, відповідно до якого 15 квітня 2015 року внесено запис про рішення засновників (учасників) юридичної особи щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації, та виписку з протоколу № 1 засідання ліквідаційної комісії ПАТ «ВОЗКО» від 14 квітня 2015 року з якого слідує, що ліквідаційною комісією прийнято рішення про закриття всіх банківських рахунків ПАТ «ВОЗКО», крім ліквідаційного рахунку № 6, який знаходиться в ПАТ «ОСОБА_7 банк ОСОБА_6» м. Київ (МФО 380805).

Суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини справи, не дав їм оцінку, не перевірив доводів позичальника щодо ліквідації товариства, повідомлення банку про припинення юридичної особи, можливості здійснення ліквідаційною комісією ліквідаційної процедури, у звязку з вжитими заходами забезпечення позову, не обговорив питання щодо інших осіб (черговість задоволення вимог кредиторів), права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову за заявою ПАТ «ВОЗКО».

За таких обставин, оскаржувана ухвала судді підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, а заява про забезпечення позову підлягає поверненню для розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «ВОЗКО» на користь держави підлягає стягненню судовий збір при подачі апеляційної скарги, сплата якого була відстрочена за його клопотанням, але не сплачений, в сумі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВОЗКО» задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року скасувати, і повернути заяву про скасування забезпечення позову для розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ВОЗКО» на користь держави судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: