Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2007 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 06 липня 2007 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач зазначене рішення суду належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах за період з 06 липня 2007 року по 01 травня 2013 року, яка складає 34 903 грн. З огляду на зазначене, просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 375 843 грн.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської суду від 12 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 125 00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності вини відповідача у несплаті аліментів.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 06 липня 2007 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції у Львівській області від 22 листопада 2007 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого на підставі зазначеного вище судового рішення.

Згідно довідки від 30 вересня 2013 року № 813/08/24/6808, виданої відділом державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_3 не отримувала аліменти від ОСОБА_4 у період з 01 березня 2013 року по 31 серпня 2013 року (а.с. 36).

Згідно довідки-розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби № 08-24 від 28 травня 2013 року заборгованість ОСОБА_4 по аліментах за період з 06 липня 2007 року по 01 травня 2013 року становить 34 903 грн (а.с 4).

Вирішуючи спір, апеляційний суд зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення державним виконавцем боржника про наявність виконавчого листа щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей, та посилаючись на те, що при виконанні судового рішення про стягнення з відповідача аліментів державною виконавчою службою не дотримані вимоги Закону України «Про виконавчу службу», дійшов висновку, що вина відповідача у несплаті аліментів не доведена.

Частиною першою статті 196 СК України <nau://ukr/2947-14|st196> встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" <nau://ukr/v0003700-06> роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України <nau://ukr/2947-14|st196>, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України обставини справи встановив не повно, не з'ясував з якого часу виконавчий лист був пред'явлений до примусового виконання; не встановив обставини виконання судового рішення державною виконавчою службою (далі - ДВС), зокрема, чому згідно з довідкою ДВС від 28 травня 2013 року заборгованість ОСОБА_4 по аліментах за період з 06 липня 2007 року по 01 травня 2013 року становить 34 903 грн, а відповідно до довідки ДВС від 30 вересня 2013 року ОСОБА_3 не отримувала аліменти від ОСОБА_4 лише у період з 01 березня 2013 року по 31 серпня 2013 року (а.с. 4, 36); не встановив та не зазначив в оскаржуваному рішенні в який період рішення про стягнення аліментів не виконувалося не з вини відповідача; не врахував та не дав оцінки запереченням відповідача на позов, в яких він, частково визнаючи свою вину у виникненні заборгованості, зазначав, що він був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти, але оскільки не знав місця проживання позивача та на яку адресу йому необхідно сплачувати аліменти, то не мав змоги сплачувати їх (а.с. 12, 28-29) та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін