Справа № 367/1015/15ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О.В.
Провадження № 22-ц/780/3557/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 19 11.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Голуб С.А.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Білдгрупменеджмент" на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Білдгрупменеджмент" про розірвання договору та повернення коштів,

встановила:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому посилався на те, що 16.04.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на кладову № КМ2/1-2-1Б-2Б-3Б/Кл, предметом кого є купівля-продаж майнових прав на кладову під № № 1Б, 2Б, 3Б проектною загальною площею 11,11 кв. м на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1. За умовами даного договору він сплатив 17.04.2014 року 33000,00 грн., 18.04.2014 року 5879,44 грн., 20.05.2014 року 6500,00 грн., 20.06.2014 року 5000,00 грн., 21.07.2014 року 1500,00 грн., 21.08.2014 року 79,45 грн., а всього 51879,45 грн.

Він неодноразово в усній та письмовій формі звертався до відповідача із заявами, в яких просив повідомити чи буде здійснюватися будівництво кладової відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на кладову, коли розпочнеться будівництво, які його строки та яким генпідрядником чи підрядником, а також просив повідомити про усі обставини, які роблять неможливим виконання договору, якщо такі наявні. Всі його звернення відповідач залишив без відповіді.

18.09.2014 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив дозволу на призупинення платежів по даному договору у звязку з невизначеністю відповідача щодо будівництва кладових. Однак, його звернення залишилося без відповіді. Беручи до уваги велику ймовірність, що його права на одержання майнових прав на кладову будуть порушені, він змушений був вдатися до самозахисту своїх прав та призупинити платежі за договором, відповідно до ст. 19, ч. 3 ст. 538 ЦК України.

При укладенні договору він розраховував на те, що він отримає кладову по договору і що відповідачем будуть виконуватися взяті на себе зобовязання щодо обміну наявною інформацією при виконанні договору (п. 5.2 договору); контролю виконання договорів з генпідрядником та іншими підрядними організаціями, дотримання та відповідність параметрів кладової техніко-економічним показникам відповідно до проектної документації (п. 5.3.2 договору); повідомлення про всі обставини, що роблять неможливим виконання договору (п. 5.3.3 договору).

Однак, відповідач в порушення умов договору не надає позивачу інформацію по його виконанню, на звернення позивача не реагує, жодних дій, які б свідчили про намір виконувати договір, не виконує, що порушує права позивача, вказує на істотність порушення та надає позивачу право на звернення до суду з позовною заявою про розірвання договору та повернення сплачених по договору коштів.

Беручи до уваги те, що відповідач не виконує і не має наміру виконувати договір купівлі-продажу майнових прав на кладову та враховуючи істотність порушень, просив розірвати договір купівлі-продажу майнових прав на кладову № КМ2/1-2-1Б-2Б-3Б/Кл, укладений 16.04.2014 року між ОСОБА_2 та ПП "Білдгрупменеджмент", зобовязати відповідача сплатити на користь позивача 51879,45 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позов заявив з підстав, передбачених ч. 2 ст. 651, ч. 5 ст. 653 ЦК України.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2015 року позов задоволено, розірвано договір купівлі-продажу майнових прав на кладову № КМ2/1-2-1Б-2Б-3Б/Кл, укладений 16.04.2014 року між ОСОБА_2 та ПП "Білдгрупменеджмент", зобовязано відповідача сплатити на користь позивача кошти у розмірі 51879,45 грн., судові витрати покладено на відповідача.

У апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права.

Доводи апеляційної скарги грунтуються на тому, що суд не звернув уваги на те, що на сьогоднішній день позивач не виконав п. 3.3 договору щодо повної оплати ціни майнових прав. Тому даний договір розірвано відповідачем відповідно до вимог п. 4.5, 4.7 та п. 5.3.5 договору. У відповідності до п. 4.5 договору відповідач листом № 329/31/15 від 31.03.2015 року повідомив позивача про розірвання договору з 2 квітня 2015 року, а також розяснив, що позивач зобовязаний надати відповідачу банківські реквізити рахунку, на який необхідно повернути кошти у звязку з розірванням договору.

Отже, оскільки позивач не виконав свого обовязку щодо повного розрахунку по договору, то його твердження про те, що відповідач порушив умови договору, є хибним.

Таким чином, оскільки позивач порушив умови договору щодо своєчасності та повноти здійснення щомісячних оплат, відповідач не прострочив виконання договору і не порушив прав позивача, договір розірвано відповідачем на підставі п.4.5 договору із застосуванням наслідків, встановлених у п. 4.7 договору, то у суду не було обґрунтованих мотивів та підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 51879,45грн.

Крім того, у позовній заяві позивач та суд у своєму рішенні посилаються на те, що відповідач порушив п. 5.2 договору щодо зобов'язання обмінюватись наявною у їх розпорядженні інформацією, проте договором не передбачено відповідальності за порушення вимог даного пункту.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки суд належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що, оскільки відповідач в порушення умов договору не надає позивачу інформацію по виконанню договору, на звернення позивача не реагує, жодних дій, які б свідчили про намір виконати договір, не виконує, чим порушує права позивача та вказує на істотність порушення договору, та дійшов висновку про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та, виходячи з положень ч. 5 ст. 653 ЦК України, про зобовязання відповідача відшкодувати позивачу кошти в розмірі 51879,45 грн., сплачених ним за договором.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 16.04.2014 року між позивачем та відповідачем укладений договір купівлі-продажу майнових прав на кладову № КМ2/1-2-1Б-2Б-3Б/Кл, відповідно до п. 1 якого за цим договором та у відповідності до пункту 1 статті 6 та статті 656 ЦК України продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти у власність майнові права на кладову, яка знаходиться в багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1, секція 2 (надалі обєкт будівництва) та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Обєкт будівництва збудовано на підставі наступних документів: декларація про готовність обєкта до експлуатації від 04.10.2013 року № КС 80, договір генерального підряду від 02.08.2011 року, договір суборенди від 31.03.2008 року.

Предметом цього договору є майнові права на кладову, які набуваються після прийняття обєкта будівництва в експлуатацію, повної оплати ціни майнових прав на кладову та оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів (державної реєстрації права власності на кладову).

Згідно умов п. 3 даного договору ціна майнових прав на кладову за цим договором складає суму 77758,89 грн. Оплата ціни майнових прав на кладову, визначеної у п. 3.1 цього договору, здійснюється покупцем на поточний рахунок продавця у наступному порядку: сума 38879,44 грн. не пізніше двох банківських днів після дати підписання цього договору. Сума 38879,44 грн. повинна бути сплачена, починаючи з 01.05.2014 року до 30.10.2014 року включно рівними частинами щомісячно з 10 по 20 число поточного місяця, але не менше ніж 6479,90 грн.

Встановлено, що позивач сплачував вартість майнових прав кладової в наступному порядку: 17.04.2014 року 33000,00 грн., 18.04.2014 року 5879,44 грн., 20.05.2014 року 6500,00 грн., 20.06.2014 року 5000,00 грн., 21.07.2014 року 1500,00 грн., 21.08.2014 року 79,45 грн., а всього сплатив 51879,45 грн., тобто позивач не виконав п. 3.3.1 та 3.3.2 умов договору щодо ціни, порядку і умов розрахунків даного договору.

Пунктом 4 даного договору купівлі-продажу майнових прав на кладову передбачено строк договору та підстави його розірвання.

Так, пунктами 4.3, 4.4, 4.5, 4.6, 4.7, 5.3.5 даного договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань однією із сторін цей договір може бути розірваний сторонами. Невиконання покупцем грошового зобовязання щодо першого платежу, визначеного у п. 3.3.1 розділу 3 цього договору, з затримкою на строк понад пять банківських днів, тягне за собою розірвання цього договору в односторонньому порядку продавцем.

Невиконання покупцем грошового зобовязання в частині повноти та своєчасності внесення платежів, визначених відповідно до розділу 3 цього договору, з затримкою на строк понад 2 календарних місяці, тягне за собою розірвання цього договору з боку продавця відповідно до п. 4.7 цього договору.

У випадку розірвання цього договору з ініціативи покупця продавець повертає покупцеві протягом тримісячного терміну всі фактично отримані від нього кошти, стягнувши при цьому з покупця штраф у розмірі 5% від суми коштів, фактично отриманих від покупця на момент розірвання цього договору.

У випадку розірвання договору з ініціативи продавця через невиконання покупцем своїх зобовязань за цим договором, продавець повертає покупцеві у тримісячний термін всі отримані від нього кошти та стягує штраф у розмірі 10% від суми, фактично отриманої від покупця на момент розірвання цього договору.

Як убачається з позовної заяви, позивач просить розірвати договір купівлі-продажу майнових прав, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобовязання щодо обміну наявною інформацією при виконанні договору (п. 5.2 договору), контролю виконання договору з генпідрядником та іншими підрядними організаціями, дотримання та відповідність параметрів кладової техніко-економічним показникам відповідно до проектної документації (п. 5.3.2 договору), повідомлення про всі обставини, що роблять неможливим виконання договору (п. 5.3.3 договору).

Зазначені порушення відповідачем взятих на себе зобовязань умов пунктів 5.2.1, 5.3.2, 5.3.3 договору на думку позивача є істотним порушенням договору відповідачем, що є підставою для розірвання даного договору відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Встановлено, що зазначені в позовній заяві порушення відповідачем зобовязань, передбачених п. 5 даного договору щодо обміну наявною інформацією при виконанні договору, контролю виконання договору з генпідрядником та іншими підрядними організаціями, дотримання та відповідність параметрів кладової техніко-економічним показникам відповідно до проектної документації та повідомлення чи неповідомлення про всі обставини, що роблять неможливим виконання договору, тобто надання чи ненадання інформації щодо виконання договору, не є істотним порушенням умов договору у розумінні ч. 2 т. 651 ЦК України.

З урахуванням наведеного, оскільки позивач всупереч вимог ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України не надав суду доказів того, що відповідач істотно порушив договір, внаслідок чого позивачу завдана шкода і він значною мірою позбавився того, на що розраховував при укладенні договору, то колегія суддів не вбачає підстав до задоволення позову.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Білдгрупменеджмент" задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Білдгрупменеджмент" про розірвання договору та повернення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді