Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 серпня 2008 року по вул. Тополиній у м. Маріуполі Донецької області з вини водія автомобіля ЗАЗ Daewoo Lanos, р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_2, який належить позивачу. Крім того, ОСОБА_3 було завдано тілесних ушкоджень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 як власника наземного транспортного засобу була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім»), ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 25 500 грн., розмір франшизи - 510 грн. Враховуючи викладене, позивач з урахуванням уточнень просив стягнути зі страхової компанії у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24 990 грн., з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 110 718,09 грн., та компенсацію моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 березня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24 990 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 98 911,41 грн., франшизу у розмірі 510 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., а всього - 101 421,41 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «Київський страховий дім» просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів у частині вимог до страхової компанії, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, вірно виходив із того, що учасники ДТП, які отримали тілесні ушкодження і довгий час перебували на лікуванні, своєчасно не мали можливості повідомити страховика про настання цієї пригоди, а позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду, оскільки тільки у січні 2014 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з закінченням строків давності. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» із лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, 25 500 грн., а розмір франшизи - 510 грн.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), в редакції, яка діяла на момент ДТП, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Установлено, що 20 серпня 2008 року за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сталася ДТП, внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а його автомобілю Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_2, завдано механічних ушкоджень.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 січня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

13 лютого 2008 року між ПрАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_4 укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до умов якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), складає 25 500 грн., франшиза - 510 грн.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 26 вересня 2014 року у зв'язку із аварійними пошкодженнями, спричиненими автомобілю Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_2, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля ОСОБА_3 у результаті ДТП, склала 124 411,41 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

З урахуванням установлених обставин та вимог закону місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що за збиток, заподіяний позивачу, страхова компанія виплачує страхове відшкодування згідно з умовами договору страхування та нормами діючого законодавства, а також вірно стягнув з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 24 990 грн. в межах ліміту відповідальності страховика з урахуванням розміру франшизи.

Відповідно до ст. 33.1.2 Закону, в редакції, яка діяла на момент ДТП, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Судами ці обставини були досліджені і вони дійшли обґрунтованого висновку про те, що існували поважні причини, у зв'язку з чим учасники ДТП своєчасно не повідомили страховика про вказану подію.

За виписками із історій хвороб ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні знаходився з 20 серпня 2008 року по 08 вересня 2008 року, а ОСОБА_4 - з 20 серпня 2008 року по 16 вересня 2008 року. В подальшому вони продовжували амбулаторне лікування, оформлювали групу інвалідності у зв'язку з отриманими під час ДТП тілесними ушкодженнями, а тому за своїм станом здоров'я своєчасно не мали можливості повідомити страхову компанію про цю пригоду. 26 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся із повідомленням та заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Київський страховий дім».

Відповідно до положень ст. 38 Закону, в редакції, яка діяла на момент ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

За таких обставин ПрАТ «Київський страховий дім» не позбавлено можливості, в разі виплати страхового відшкодування ОСОБА_3, подати регресний позов до страхувальника ОСОБА_4, якщо вважає, що він порушив умови договору.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про помилкове незастосування судом строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3, з урахуванням наступного.

Встановлено, що ДТП мала місце 20 серпня 2008 року. 30 серпня 2008 року СВ Маріупольського МУ ГУ МВС України порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України по факту вказаної ДТП, під час якої ОСОБА_4 спричинені тяжкі тілесні ушкодження. 03 листопада 2008 року ОСОБА_3 у кримінальній справі допитаний в якості підозрюваного, а 17 квітня 2009 року йому пред'явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, обраний запобіжний захід та 08 травня 2009 року кримінальна справа з обвинувальним висновком надійшла на розгляд до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. У вказаній справі потерпілим та цивільним позивачем визнаний ОСОБА_4 У провадженні суду кримінальна справа перебувала тривалий час, постановою суду від 01 жовтня 2012 року направлена на додаткове розслідування. Тільки 16 січня 2013 року ОСОБА_3 у кримінальному провадженні допитаний в якості потерпілого.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 січня 2014 року ОСОБА_4 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ухвала суду від 20 січня 2014 року, якою встановлена вина ОСОБА_4 у ДТП, набрала чинності 27 січня 2014 року, а 25 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом до страховика про відшкодування шкоди.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків місцевого та апеляційного судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування цими судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська