Справа №461/3028/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

при секретарях Думичі Р.М.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із відповідним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що 28 березня 2008 року між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений кредитний договір № 17-2008-759, за яким позивач отримала грошові кошти у сумі 69000 швейцарських франків. На забезпечення виконання договору 28 березня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 017-2008-759-Р. 03 лютого 2009 року та 15 грудня 2009 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем були укладені додаткові угоди до кредитного договору.

Оспорюваний позивачами кредитний договір є договором споживчого кредиту, умови якого позивачі вважають несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності. Дані обставини є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обовязків і погіршують становище позивача ОСОБА_3 як споживача. При укладанні кредитного договору ОСОБА_3 не надано повної орієнтовної вартості кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту. До того ж, додатковими угодами від 03 лютого 2009 року та 15 грудня 2009 року збільшено процентну ставку за кредитним договором. Крім того, відбулися зміни у витратах, тобто у платі за обслуговування кредиту.

Посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів», позивачі просять суд:

1) визнати недійсним кредитний договір № 17-2008-759 від 28 березня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3;

2) з урахуванням недійсності кредитного договору, визнати недійсним договір поруки № 017-2008-759-Р від 28 березня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4- підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Додатково вказав, що позивач в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором передала квартиру, однак банк, реалізував її в межах виконавчого провадження за низькою ціною, внаслідок чого продовжує існувати заборгованість позивача. Позивач не отримувала від банку грошові кошти, їх перерахування здійснив банк та примусив укласти угоду купівлі - продажу квартири, яку самостійно підібрав для позивача. Звернув увагу, що в кредитному договорі вказана валюта швейцарські франки, а у запереченнях відповідача долари США. При цьому, графік погашення суми кредиту вказаний також у доларах США. Відповідачем неодноразово безпідставно змінювалася процентна ставка за кредитом, при цьому зміни до договору підписувалися позивачами внаслідок морального тиску на неї працівниками банківської установи. Відповідач при укладенні договору завчасно не повідомив про додаткові витрати позивача на оплату послуг нотаріуса, страхування майна і не включив ці умови до договору. Вважає такі дії банку несумлінними та такими що істотно порушують права позивача.

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в судовому засіданні додатково до позовних вимог зазначив, що при укладенні договорів банк зобовязаний був повідомити позивачів про всі існуючі ризики, але цього не зробив. У звязку з важкою економічною ситуацією, різким зростанням курсу долара США, позивачі були не в змозі виконувати зобовязання, внаслідок чого утворилася заборгованість. Звернув увагу, що для погашення цієї заборгованості була примусово реалізована іпотечна квартира, але за дуже низькою ціною. На його думку, взагалі, порушений принцип рівності сторін договору, так як норма договору про звернення стягнення на інше майно боржника у разі недостатності коштів від реалізації іпотечної квартири є тиском на позивача. До спірних правовідносин повинна бути застосовано ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і тому позов слід задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки, при укладенні у 2008 році кредитного договору та договору поруки були досягнуті домовленості з позивачами щодо всіх істотних умов. В подальшому були підписані відповідні зміни до договорів. Вважає безпідставними посилання позивача на норми статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір був укладений у 2008 році і вказана редакція статті на той період не діяла. Щодо посилання на долари США у письмових запереченнях проти позову, зазначив, що це є технічною опискою. Договір з позивачем був укладений фактично у швейцарських франках.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) у редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору, передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, містить перелік умов, які є несправедливими, однак цей перелік не є вичерпним, а частина 6 вказує на те, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, то на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Права споживача в разі придбання ним продукції у кредит встановлені статтею 11 Закону, частина 5 якого передбачає, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Судовим розглядом встановлено, що 28 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Універсал Банк» був укладений кредитний договір № 17-2008-759 на придбання майна (а.с.5-7). В додатку №1 до кредитного договору міститься Перелік сукупних послуг, що надаються кредитором та третіми особами і повязані з отриманням та обслуговуванням кредиту (а.с.10). В додатку № 2 зазначений графік платежів (а.с.8).

З метою забезпечення кредитних зобовязань між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки від 28 березня 2008, з подальшими змінами до нього (а.с.17-20).

Позивач ОСОБА_3 отримала інформацію до договору щодо параметрів кредиту, додаткових витрат, обовязкових платежів при купівлі нерухомості і приблизної загальної суми витрат, про що свідчить її підпис (а.с.34). Крім того, нею були підписані Умови кредитування (а.с.41-42). Тому суд вважає безпідставними твердження позивачів та їх представників, що вони не були ознайомлені з повною орієнтовною вартістю кредиту.

Крім того, рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 31 березня 2011 року у справі №2-1052/11 був встановлений факт укладення договору між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем, за її заявою отримана готівка. Сума кредитного договору становила 70997,77 швейцарських франків для придбання майна з кінцевим строком погашення не пізніше 10 березня 2038 року та сплатою 9,95% річних. 03 лютого 2009 року між ВАТ «Універсал банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору якою змінено процентну ставку у період з 03 лютого 2009 року по 14 січня 2010 року до 7,67 % річних, а у період з 15 січня 2010 року по 14 січня 2015 року - 10,33% річних, та з 15 січня 2015 року 10,95% річних. Також 15 грудня 2009 року між ВАТ «Універсал банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою змінено процентну ставку в період з 15 грудня 2009 року по 23 грудня 2009 року до 3,01% річних та у період з 24 грудня 2009 року по 14 січня 2011 року - 10,95 % річних. 24 грудня 2009 року між ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою змінено процентну ставку та встановлено у період з 24 грудня 2009 року по 15 січня 2011 року таку у розмірі 3,01% річних, та у період з 15 січня 2011 року по січень 2016 року встановлено таку у розмірі 10,33% річних, з 15 січня 2016 року процентна ставка встановлюється у розмірі 7,91% (а.с.73-75).

За рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал банк» 70997,77 швейцарських франків, що еквівалентно 531027,82 гривень. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0172008 759 від 28 березня 2008 року та додатковими угодами до нього звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28 березня 2008 року та додатковою угодою до нього від 24 грудня 2009 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на суму 531027,82 гривні шляхом надання ПАТ «Універсал банк» права продажу вказаного предмету іпотеки через проведення прилюдних торгів (а.с.73-75).

Згідно з нормами ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_3 погодилася з усіма умовами та підписала кредитний договір, використовувала кредитні кошти та вносила на рахунок банку суми за користування кредитом. Після виникнення заборгованості було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Суд вважає, що під час укладання кредитного договору та договору поруки сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але позивач ОСОБА_3 обрала валютою кредитування саме швейцарські франки та взяла на себе зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті.

Суд погоджується, що посилання в запереченнях представника відповідача на долари США є технічною опискою, так як згідно рішення Залізничного району міста Львова встановлено, що договір укладався саме у швейцарських франках (а.с.73-75).

Посилання на низьку вартість квартири під час примусової реалізації не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки, під час виконавчого провадження позивач могла скористатися правами боржника і оскаржити оцінку майна, дії державного виконавця відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Тому твердження представників позивачів щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві України.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що укладений сторонами договір є недійсним у зв'язку з невідповідністю його вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», як такий, що містить несправедливі для позивача умови.

При підписанні кредитного договору та договору поруки всі передбачені законом вимоги для укладення договору були дотримані, договори містять всі встановлені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивачі посилаються в позовній заяві. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

У звязку з відмовою у позові, а також з тим, що позивачі звільнені від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави, а, відтак, суд не вирішує питання розподілу та стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, - відмовити.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті 22 червня 2015 року, в судовому засіданні проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення складений 26 червня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. Д. Фролова