ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3333/15-ц
провадження № 2/753/2900/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"19" травня 2015 р. Дарницький районний суд м.Києва в особі судді Вовка Є.І., при секретарі Германенко В.А., в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва, в судовому засіданні по розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача (з уточненнями від 20 квітня 2015 року а.с.27-31) щодо поділу спільного сумісного майна - виділення позивачу та визнання за нею права власності на:

· 3/4 трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м, вартість якої на теперішній час складає 1025290 грн.;

· 3/4 земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва, вартість якої на теперішній час складає 53402,74 грн.,

а також щодо виділення відповідачу та визнання за ним права власності на:

· 1/4 трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м, вартість якої на теперішній час складає 1025290 грн.;

· 1/4 земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва, вартість якої на теперішній час складає 53402,74 грн.

·

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилаючись, зокрема на положення ст.ст.368, 369 ЦК України, ст.ст.9, 155 ЖК України, ст.ст.57, 58, 59, 60, 61, 62, 68, 70, 71, 74 СК України, ст.ст.12, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» вказала, що вказана трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м, була придбана у власність згідно з свідоцтвом про право власності від 01.11.2002 року під час перебування сторін у шлюбі (який був зареєстрований 02.09.2000 року та розірваний згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року) як за спільні кошти подружжя сторін по справі, так і за кошти (суми яких перевищують у 20 та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян), отримані подружжям від брата позивача ОСОБА_4 та батька позивача ОСОБА_5, при цьому, будь-яких (в тому числі, належних та допустимих) доказів щодо отримання подружжям коштів від вказаних осіб позивачем не надано (при цьому, позивачем не враховано, що за її ж твердженням такі кошти були призначені саме для подружжя, а не для позивача особисто, що з самого обгрунтування позову виключає застосування положень ст.57 СК України до даних спірних правовідносин, на яку також посилається позивач).

Крім того, вказана земельна ділянка площею 0,0526 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, надана для ведення садівництва, була придбана у власність згідно з договором купівлі-продажу від 22.09.2007 року (в якому покупцем вказаний відповідач), під час перебування сторін у вищевказаному шлюбі за спільні кошти подружжя сторін по справі.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, при цьому, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2015 року по справі №753/14201/14-ц встановлено, що вказані діти проживають разом з позивачем, а також вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 2572 грн. щомісячно. При цьому, позивач огульно - без розрахунку конкретних сум та без зазначення виду відповідних витрат посилається на недостатність цих коштів та на необхідність збільшення часток її майна до вищевказаних розмірів, а також позивач посилається на те, що відповідач пішов до іншої жінки та на відсутність у позивача доходів, крім доходів у вигляді допомоги батьків.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позовну заяву.

При цьому, відповідно до положень ст.218 ЦК України: недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до положень п.3) ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у 20 та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Вказані положення діючого законодавства фактично не враховані позивачем щодо її посилання на обставини отримання коштів від вищевказаних осіб.

Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Вказана трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м, була придбана сторонами у власність згідно з свідоцтвом про право власності від 01.11.2002 року під час перебування сторін у шлюбі (який був зареєстрований 02.09.2000 року та розірваний згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року копія а.с.10) та згідно з положеннями ст.60 Сімейного Кодексу України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Крім того, вказана земельна ділянка площею 0,0526 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, надана для ведення садівництва, була придбана у власність згідно з договором купівлі-продажу від 22.09.2007 року (в якому покупцем вказаний відповідач), під час перебування сторін у вищевказаному шлюбі за спільні кошти подружжя сторін по справі.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, при цьому, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2015 року по справі №753/14201/14-ц встановлено, що вказані діти проживають разом з позивачем, а також вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 2572 грн. щомісячно.

При цьому, позивачем не надано розрахунку та доказів недостатності цих коштів для забезпечення фізичного, духовного розвитку або лікування вказаних дітей.

Крім того, позивачем не вказано яку саме частину доходів, отриманих від батьків вона витрачає на вказаних дітей, а також не вказано чи перебуває вона на обліку у відповідному територіальному центрі зайнятості (тощо) з метою реалізації своїх трудових прав та виконання свого обов»язку щодо утримання вказаних дітей.

З положень ст.60 Сімейного Кодексу України вбачається, що: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З положень ст.61 Сімейного Кодексу України вбачається, що: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.70 Сімейного Кодексу України, щодо розміру часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя встановлено:

- у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором;

- при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї;

- за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст.71 Сімейного Кодексу України, щодо способів та порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя встановлено:

- майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення;

- неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними;

- речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя;

- присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України;

- присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз»яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11: вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК україни) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми; у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

При цьому, жоден з подружжя не заявляв вимог щодо поділу вказаного майна в натурі та не вчинив вищевказаних дій щодо грошової компенсації, отже неподільні речі - спірна квартира (яка вочевидь не може бути поділена в натурі в рівних частках, враховуючи її жилу площу 53,4 кв.м, яка складається з жилої площі трьох кімнат) та спірна земельна ділянка (обгрунтвання та докази щодо подільності якої відсутні) не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів, що частки дружини та чоловіка щодо спірного майна є нерівними, а також враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів, що сума вказаних аліментів є недостатньою, враховуючи їх вищевказану суму, визначену вищезазначеним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2015 року по справі №753/14201/14-ц, зокрема, у співвідношенні з розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також враховуючи положення ст.180 СК України щодо наявності обов»язку щодо утримання вказаних дітей у обох батьків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме належить: позов ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково -

визнати за ОСОБА_2 право власності на:

· 1/2 частку трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м;

· 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва;

за ОСОБА_3 залишити право власності на:

· 1/2 частку трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м;

· 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва;

в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити як у безпідставних, а щодо вимог відносно визначення вартості вказаного майна належить відмовити ще і оскільки ці вимоги є неконкретними, враховуючи їх неконкретне формулювання щодо визначення вартості не станом на конкретну дату, а станом на теперішній час, за умови підписання первинних позовних вимог 16 лютого 2015 року, в останній редакції - 20 квітня 2015 року, винесення рішення 19 травня 2015 року та крім того, за умови посилання сторони позивача на висновки щодо оцінки вартості вказаного нерухомого майна, які вчинені станом на 02.10.2014 року щодо спірної квартири (а.с.16, 17) та станом на 07.10.2014 року - щодо спірної земельної ділянки (а.с.15).

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суму судового збору в розмірі 3654 грн. належить розподілити таким чином: стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1827 грн., а решту судового збору зарахувати в доход держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 209, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

· 1/2 частку трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м;

· 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва.

За ОСОБА_3 залишити право власності на:

· 1/2 частку трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м;

· 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1827 грн., а решту судового збору зарахувати в доход держави.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: