Провадження №2/761/507/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

12 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Звонцовій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Моторного (Транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, Закритого акціонерного товариства «СГ «Страхові традиції» провідшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник МТСБУ звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_1, а в подальшому і до залученого за його клопотанням співвідповідача ЗАТ ФГ «Страхові традиції», в якому просив стягнути із вказаних відповідачів як з особи, що визнана винною в вчиненні ДТП та його страховика, на свою користь понесені витрати в розмірі 25500,00 грн., витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 1093,00 грн., а також витрати за юридичні послуги в сумі 1000,00 грн. і судовий збір 265,95 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на постанову Печерського районного суду м. Києва від 5.05.2011 року якою встановлено, що відповідач ОСОБА_1 винний в скоєнні ДТП яка мала місце 22.08.2010 між транспортним засобом під його керуванням «БМВ» державний номер НОМЕР_1 та транспортним засобом «Тойота» державний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2 Оскільки потерпіла від ДТП повідомила МТСБУ про страховий випадок і на той час не було відомо про наявність у ОСОБА_1 страхового полісу, МТСБУ відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило відшкодування шкоди потерпілій особі в ДТП в розмірі ліміту 25500,00 грн. за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв'язку із тим, що під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 уклав із ЗАТ ФГ «Страхові традиції» відповідний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів який діяв в період ДТП, а вказаний страховик правопорушника не здійснив виплату страхового відшкодування, тому МТСБУ в порядку регресу та солідарно просить стягнути зазначені грошові кошти із вказаних відповідачів.

В судове засідання позивач свого представника не направив, однак у відповідній заяві просив справу розглядати у свою відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити з викладених в позові підстав, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, повністю та всебічно розглянувши усі фактичні обставини справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 04.10.2010 року близько 14-25 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «БМВ 330» державний номер НОМЕР_1 на пл. Л.Українки в м. Києві не врахував дорожню обстановку, під час виникнення небезпеки для руху, яку водій спроможній був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля чи безпечного об»їзду перешкоди, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, - чим порушив п. 12.1, п.12.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України.

Винуватість у вчиненому правопорушенні ОСОБА_1 підтверджена постановою Печерського районного суду м. Києва від 5.05.2011 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

Оскільки винність відповідача ОСОБА_1 у вчиненні ДТП та завдання матеріальної шкоди внаслідок ДТП встановлено вищевказаною постановою суду, останні не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.16 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За ст. 6 даного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. (п.22.1 ст. 22 Закону).

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В редакції ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» станом на час виникнення спірних правовідносин, ліміт відповідальності страховика становить 25500,00 грн.

Разом із тим, згідно звіту №5614 від 20.10.2010 аварійного комісара та оцінювача встановлено, що вартість відновлювального ремонту належного ОСОБА_2 автомобіля «Тойота» державний номер НОМЕР_2 загалом складає 96069,22 грн.

Також, судом встановлено, що власник транспортного засобу «Тойота» ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ЗАТ «СК «Аско-Медсервіс» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ВС/8302791 строком дії з 25.02.2010 по 24.02.2011, звернулась 14.07.2011 до МТСБУ з метою отримання страхового відшкодування оскільки були відсутні данні щодо наявності полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ОСОБА_1

Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У зв'язку із настанням події, передбаченої п.п. «А» п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ 16.08.2014 року здійснило виплату відшкодування потерпілій від ДТП ОСОБА_2 в лімітованому розмірі 25500,00 грн. з фонду захисту потерпілих, що підтверджується довідкою №1 від 3.08.2011 про розмір відшкодування шкоди та відповідним платіжним дорученням .

Дійсно, згідно п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону (в діючий на 2011 рік редакції).

Разом із тим, із повідомлення ОСОБА_1 від 14.03.2012, який останній направив позивачу, вбачається що його цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідно до полісу ЗАТ ФГ «Страхові традиції» строком дії з 26.10.2009 р. по 25.10.2010 р.

Проте, згідно витягу з Централізованої бази даних МТСБУ вбачається, що бланк полісу серії ВС № 3190486 не використаний.

Однак, вказаний бланк полісу був виданий МТСБУ уповноваженій особі ЗАТ ФГ «Страхові традиції» за актом прийому-передачі бланків полісів та рахується за цим страховиком.

Таким чином, виходячи із положень ст.41 вказаного Закону, МТСБУ не мало права здійснювати регламентну виплату за водія, який застрахував свою відповідальність перед третіми особами та з вини якого сталася ДТП.

Згідно п.п. 38.2.3. п.38.2. ст.38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов: до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, суд вважає за необхідне вказати на те, що доказів того, чи була зазначена шкода відшкодована ЗАТ ФГ «Страхові традиції», - суду надано не було.

В даному випадку, також слід окремо зазначити, що ніяких договірних зобов'язань між позивачем МТСБУ, потерпілою особою ОСОБА_2 та відповідачами не виникало.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин).

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Однак, відповідно до ст. 3 зазначеного Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Нормами ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

У відповідності принципу диспозитивності, суд за власною ініціативою не має можливості вийти за межі позовних вимог.

Своїми процесуальними правами позивач розпорядився на власний розсуд, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача визначеної суми страхового відшкодування суд відмовляє, оскільки такі вимоги, на думку суду, пред'явлені до неналежного відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність останнього застрахована в ЗАТ ФГ «Страхові традиції».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню - в частині стягнення з ЗАТ ФГ «Страхові традиції» на користь позивача МТСБУ понесені витрати в розмірі 25500,00 грн., витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 1093,00 грн.

Відповідно до правил ст.88 ЦПК України, судові витрати в розмірі 265,95 грн. судового збору також підлягають стягненню із вказаного відповідача на користь позивача.

Щодо вимог про стягнення 1000,00 грн. правової допомоги, слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу та проведенням судових експертиз.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у сумі 1000,00 грн.

Правову допомогу, відповідно до приписів ст.. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Однак, в даному випадку така вимога МТСБУ про стягнення з відповідачів таких витрат задоволенню не підлягає, оскільки, особа, яка надавала позивачу правову допомогу не допускалась до участі справи за заявою МТСБУ в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 23, 990, 988, 1167, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «СГ «Страхові традиції» на користь Моторного (Транспортного) страхового бюро України понесені витрати у розмірі 25 500 грн. 00 коп., витрати на послуги страхового комісара у розмірі 1 093 грн. 00 коп.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «СГ «Страхові традиції» на користь Моторного (Транспортного) страхового бюро України судові витрати у розмірі 265 грн. 95 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя