У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді до ОСОБА_3 про стягнення зайво сплачених грошових коштів за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 1 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді (далі - Відділення) звернулось до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відкрите акціонерне товариство «Друкмаш» (далі - ВАТ «Друкмаш») 2 липня 2001 року передало до Відділення справу ОСОБА_3 для подальшого продовження страхових виплат. Дана справа містила довідку станом на 10 червня 2001 року, видану товариством про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого. Згідно з вказаної довідки сума відшкодування втраченого заробітку потерпілої ОСОБА_3 становить 110 грн 74 коп., тому було продовжено раніше призначену страхову виплату у цьому ж розмірі, з подальшим перерахуванням відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 22 грудня 2008 року актом прийняття-передачі Відділенням прийнято нову довідку від 18 грудня 2008 року № 94 про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілої ОСОБА_3, виданої ліквідатором ВАТ «Друкмаш». Згідно з новою довідкою станом на 1 квітня 2001 року розмір втраченого заробітку потерпілої становив 346 грн 87 коп., на підставі якої Відділенням здійснено перерахунок страхових виплат, призначено доплату в розмірі 45 133 грн 79 коп. та призначено перераховану щомісячну страхову виплату з 1 березня 2008 року в розмірі 1 116 грн 87 коп.

Відділенням 20 січня 2014 року отримано копію окремої постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 7 листопада 2013 року про виявлення під час розгляду кримінальної справи порушень закону та вжиття заходів по зупиненню, перерахунку незаконно отриманих коштів та у разі необхідності їх регресивного стягнення. Вироком суду встановлено, що документи, на підставі яких Відділенням 30 грудня 2008 року здійснювався перерахунок страхових виплат потерпілій ОСОБА_3, є підробленими. Відділення провело розрахунок зайво виплачених коштів ОСОБА_3, відповідно до якого сума переплати становить 109 549 грн 76 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь незаконно отримані відповідачем грошові кошти в розмірі 109 549 грн 76 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 2 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Відділення незаконно отримані грошові кошти в розмірі 109 549 грн 76 коп. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 1 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

У касаційній скарзі Відділення просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, застосувавши положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, виходив із того, що відповідач у добровільному порядку не бажає повернути незаконно отримані грошові кошти, тому вони підлягають стягненню.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що посилання суду першої інстанції на регулювання спірних відносин ст. ст. 1212 - 1215 ЦК України є помилковим, оскільки спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». При цьому ні вироком суду від 7 листопада 2013 року, ні будь-якими іншими доказами не встановлено факт надання ОСОБА_3 неправдивих відомостей, які стали підставою для перерахунку раніше призначених страхових виплат за період з 1 квітня 2001 року до 31 грудня 2008 року та зайво перерахованих грошових коштів за період з 1 січня 2009 року до 31 грудня 2013 року.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вимоги до ухвали суду апеляційної інстанції викладені у ст. 315 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ВАТ «Друкмаш» 2 липня 2001 року передало до Відділення справу ОСОБА_3 для подальшого продовження страхових виплат, згідно з якою сума відшкодування втраченого заробітку потерпілої ОСОБА_3 становить 110 грн 74 коп., тому було продовжено раніше призначену страхову виплату у розмірі 110 грн 74 коп., з подальшим перерахуванням у відповідності до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». 22 грудня 2008 року актом прийняття-передачі Відділенням прийнято нову довідку від 18 грудня 2008 року № 94 про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілої ОСОБА_3, виданої ліквідатором ВАТ «Друкмаш», згідно з якою станом на 1 квітня 2001 року розмір втраченого заробітку потерпілої становив 346 грн 87 коп., тому на її підставі Відділенням здійснено перерахунок страхових виплат. Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 7 листопада 2013 року у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_107/ed_2014_06_19/pravo1/T012341.html?pravo=1>, ч. 2 ст. 366 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909904/ed_2014_06_19/pravo1/T012341.html?pravo=1>, встановлено, що документи, на підставі яких Відділенням 14 жовтня 2008 року здійснювався перерахунок страхових виплат потерпілій ОСОБА_3, є підробленими.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має право на ці виплати, можуть бути утримані Фондом

соціального страхування від нещасних випадків, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-91цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте апеляційний суд, зазначивши, що враховуючи положення, зокрема, ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», доказуванню підлягає факт надання застрахованою особою неправдивих відомостей, які стали підставою для виплат, не врахував, що ст. ст. 38, 40 зазначеного Закону не обумовлюють причини подання неправдивих відомостей, особу, яка їх подала тощо, необхідним і достатнім відповідно до цих вимог є здійснення виплат на підставі підроблених документів (документів, що містять неправдиві відомості).

Отже, вказані норми не передбачають наявності добросовісності чи недобросовісності набувача, а також подання таких неправдивих відомостей саме застрахованою особою.

Разом з тим, ураховуючи факти, встановлені під час судового розгляду справи, зокрема, що ОСОБА_3 свідомо погодилась на пропозицію ОСОБА_5 щодо проведення їй перерахунку страхових виплат, передавши за здійснення такого перерахунку 22 500 грн, апеляційний суд не дав оцінки тому, чи не вбачається, що відповідач розуміла (повинна була розуміти) неправомірність такого перерахунку її страхових виплат та сприяла у вчиненні дій з метою отримання іншої довідки.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище вимоги закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, і дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, апеляційний суд, пославшись на постанову Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6-122цс14, не звернув увагу, що в ній обґрунтовано висновок щодо неможливості застосування ст. 1212 ЦК України лише до договірних правовідносин, а спірні правовідносини не є договірними.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 1 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик