Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Нагорняка В.А.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом дочірнього підприємства «СК- Сервіс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за касаційною скаргою дочірнього підприємства «СК-Сервіс» на рішення апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року дочірнє підприємство «СК-Сервіс» (далі - ДП «СК-Сервіс») звернулось до суду з указаним вище позовом, у якому просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2011 року до 30 червня 2013 року в сумі 13 243, 96 грн.

У вересні 2013 року позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2011 року до 01 вересня 2014 року у сумі 19 555, 82 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ДП «СК-Сервіс» прийняло на баланс 18-ти поверховий 3-х секційний жилий будинок, що розташований за по АДРЕСА_1 та здійснює його утримання і надання комунальних послуг. ОСОБА_3 є єдиним власником квартири НОМЕР_1, яка розташована в цьому будинку. За період з 01 березня 2011 року до 01 вересня 2014 року відповідач має заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення (з урахуванням умовно-постійної частини тарифу), постачання холодної та гарячої води та утримання будинку та прибудинкової території в сумі 19 555,82 грн, проте сплатити цю заборгованість та укласти договори про надання послуг відповідач відмовляється.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року позов ДП «СК-Сервіс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ДП «СК-Сервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2011 року до 01 вересня 2014 року у сумі 19 555,82 грн та суму судового збору в розмірі 229,40 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову ДП «СК-Сервіс» у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ДП «СК-Сервіс», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що ДП «СК-Сервіс» є балансоутримувачем будинку по АДРЕСА_1 та здійснює його утримання і надання комунальних послуг.

ОСОБА_3, який є єдиним власником квартири НОМЕР_1, що розташована в цьому будинку, за період з 01 березня 2011 року до 01 вересня 2014 року має заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення (з урахуванням умовно-постійної частини тарифу), постачання холодної та гарячої води та утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 19 555,82 грн.

Задовольняючи позов ДП «СК-Сервіс», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач користується житлово-комунальними послугами, які надає відповідач, тому має їх оплачувати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в позові, апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем наявності у відповідачів заборгованості з оплати наданих житлово-комунальних послуг, оскільки ціни/тарифи на послуги з опалення в установленому законом порядку не узгоджені.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що за 2011-2013 роки ціни/тарифи на комунальні послуги з органами місцевого самоврядування та органами місцевої влади не погоджувалися, рішення органів влади з цих питань відсутні, хоча рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2011 року було зобов'язано ДП «СК-Сервіс» виконати вимоги чинного законодавства в частині погодження тарифів на житлово-комунальні послуги на опалення та гарячого водопостачання у будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи доводи скарги, ДП «СК-Сервіс» посилається на те, що протягом 2011-2014 років зверталось з листами до Одеської міської ради, Управління економіки, промисловості та інвестиції, Департаменту економічного розвитку, Департаменту розвитку інфраструктури та ЖКГ Одеської обласної державної адміністрації з питань погодження тарифів на послуги опалення і гарячого водопостачання, однак остаточно ці тарифи не погоджено.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову була заборгованість не лише з отримання ОСОБА_3 послуг з опалення і гарячого водопостачання, а і з послуг на утримання будинку та будинкової території, послуг холодного водопостачання, додаткових послуг з обслуговування котельної.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні пости та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок (формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цім/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 39 постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» передбачено, що ліцензіатам. які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, можуть в установленому порядку встановлюватися двоставкові тарифи на теплову енергію. При цьому окремо визначаються умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу. Умовно-постійна частина двоставкового тарифу визначається як абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження об'єктів теплоспоживання та грошовий вираз решти планованих витрат повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, що є постійними і не змінюються прямо (або майже прямо) пропорційно зміні обсягу виробництва теплової енергії, з урахуванням відповідного планованого прибутку, що розраховуються згідно з вимогами цього Порядку.

Відповідно до вказаної постанови двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаної до навантаження (умовно-постійна частина втрат) та вартості одиниці спожитої теплової енергії (умовно-змінна частина витрат). Двоставковий тариф - тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, який складається з двох частин (ставок): річної абонентської плати (вартості обслуговування одиниці теплового навантаження об'єкта теплоспоживання), яка компенсує умовно-постійну частину тарифу; вартості одиниці реалізованої теплової енергії, послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, яка компенсує умовно-змінну частину тарифу. До умовно-постійної частини (плата за обслуговування котелень та теплових мереж) (тариф) на теплопостачання відносяться витрати на заробітну плату, відрахування податків в бюджет, воду на підживлення теплових мереж, ремонт, амортизаційні відрахування. Ця частина витрат пов'язана з необхідністю підтримки в робочому стані джерела теплової енергії і теплопостачальних установок (теплові мережі та котельні) не залежить від кількості відпущеної теплової енергії і тому не підлягає перерахунку.

З матеріалів справи вбачається, що вартість на послуги з утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 узгоджена і затверджена рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 27 квітня 2010 року № 208 (а. с. 8).

Втім, на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України апеляційний суд зазначене вище до уваги не взяв, всупереч встановленим обставинам та вимогам ст. 68 ЖК України, ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмовив у задоволенні позову в повному обсязі, фактично звільнивши відповідача від сплати за отримані послуги.

Також не ґрунтується на законі й висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за надані послуги з опалення, оскільки вони не узгоджені в установленому законом порядку, так як у даному випадку слід було виходити із тарифів, які були чинними (постанова Верховного Суду України від 27 березня 2013 року у справі № 6-6цс13).

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «СК-Сервіс» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

В.А. Черненко

С.П. Штелик