АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3674/15 Головуючий 1-ї інстанції Лосєв Д.К.
Справа №625/106/15-ц Доповідач: Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Коломацького районного управління юстиції Харківської області на ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року по справі за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Коломацького районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Коломацького районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 (надалі ВДВС) звернувся до суду з поданням, в якому просив вирішити питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, 15.02.1975року народження, що зареєстрований за адресою: 63130, Харківська область, Коломацький район, с. Покровка, пров. Молодіжний, буд. 4, ІПН НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії МТ №303786 виданий 25.06.2014року Коломацьким РВ УМВС України в Харківській області та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ES № 055571 від 07.08.2014року, терміном дії до 07.08.2024року, щодо виконання зобовязань, покладених на нього постановою №213/80700/14 від 21.08.2014року Управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Харківської митниці Міндоходів, якою з нього стягнуто штраф в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 8500,00грн.

Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року в задоволенні подання ВДВС - відмовлено.

В апеляційні скарзі ВДВС просить ухвалу суду від 02.04.2015року скасувати і постановити нову про задоволення подання ВДВС, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, та на таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом (ст.33 Конституції України). Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (надалі Закон).

Статтею 6 цього Закону передбачено, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першої цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Отже, питання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України вирішується за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст.377-1 ЦПК України. За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст.17 Закону №606-ХІV, примусове виконання яких здійснює ВДВС.

Розділом XI «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона вїзду в Україну» Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 року та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду. Подання обовязково повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону №3857- XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Отже, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Таким чином, обовязковою передумовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є ухилення його від виконання зобовязань за рішенням суду.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зазначена позиція викладена Верховним судом України у листі від 01.02.2013р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Судовим розглядом встановлено, що згідно постанови №213/80700/14 від 21.08.2014року в справі про порушення митних правил, виданою Управлінням боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Харківської митниці Міндоходів громадянина ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500,00 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 8500,00грн.

02.10.2014року ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а у подальшому проведено ряд виконавчих дій, а саме винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.3, 6).

Необхідною умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є доведеність належними та допустимими доказами факту, що боржнику відомо про примусове виконання рішення, яке здійснюється державною виконавчою службою.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази стосовно того, що ВДВС надсилав постанову про відкриття виконавчого провадження, та дані про отримання цієї постанови боржником, а також про те, що ОСОБА_2 отримував відповідні виклики до ВДВС з приводу вирішення питання щодо сплати заборгованості у добровільному порядку.

Відмовляючи у задоволенні подання ВДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, суд дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відсутність для цього на даний час правових підстав, оскільки державним виконавцем не надано відповідних доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань за вищевказаною постановою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно п.1) ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307ч.2п.1), 312ч.1п.1), 313, 314ч.1п.4), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Коломацького районного управління юстиції Харківської області на ухвалу Коломацького районного суду Харківської області відхилити.

Ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді -