УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року, ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року, ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про припинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 травня 2007 року, укладеного між сторонами у справі. Позивач просила також скасувати заборону відчуження об'єкту нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за реєстраційним номером обтяження 4943009 від 11 травня 2007 року, накладену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, що зареєстровано у реєстрі за номером 2185 у зв'язку із посвідченням договору про задоволення вимог іпотекодержателя 11 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Зобов'язати ОСОБА_5 повернути їй оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, оригінали договору позики та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а також технічний паспорт.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором позики від 11 травня 2007 року в редакції відповідно до додаткового договору № 3 від 08 серпня 2008 року в сумі 40 тис. доларів США та неустойку за невиконання умов договору у розмірі 219 тис. грн та звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року, відмовлено у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 з підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2014 року про виправлення описки, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано припиненим договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за номером 2183. Скасовано заборону відчуження об'єкту нерухомого майна-квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за реєстраційним номером обтяження 4943009 від 11 травня 2007 року, накладену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, що зареєстровано у реєстрі за номером 2185, у зв'язку з посвідченням договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції керувався положеннями п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України та дійшов обгрунтованого висновку про те, що вже наявне рішення суду щодо вирішення питання про стягнення боргу за договором позики, укладеного між сторонами від 11 травня 2007 року, яке набрало законної сили. Заявлена вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, витікає із предмету позову про стягнення боргу. Відповідач ОСОБА_5 мав право звернутись із зустрічним позовом до початку розгляду справи по суті позовних вимог.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті зустрічного позову, вірно зауважив, що позбавлений можливості застосувати положення п. 3 ст. 312 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції вже ухвалено рішення по суті за первісним позовом.

Викладене не позбавляє права відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 звернутись до суду з іншим позовом до позивача за первісним позовом ОСОБА_4 при наявності порушення його прав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за номером 2183, (з додатковими договорами: б/н від 06 листопада 2007 року, №2 від 11 лютого 2008 року, №3 від 08 серпня 2008 року). Зі змісту даного договору вбачається, що відповідно до положень ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом було накладено заборону відчуження об'єкту нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в забезпечення зобов'язань позивача за договором позики від 11 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого у реєстрі за номером 2181 (з додатковими договорами: б/н від 06 листопада 2007 року, № 2 від 11 лютого 2008 року, № 3 від 08 серпня 2008 року).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року залишено без змін рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено, у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, укладеного між сторонами 11 травня 2007 року.

Зі змісту п. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 2 статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою (п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України).

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, з інших підстав, передбачених цим Законом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що сплив позовної давності до додаткової вимоги, зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки, пов'язаний зі спливом позовної давності до основної вимоги, при цьому зауважив, що оскільки строк позовної давності сплив за основним зобов'язанням за договором позики від 11 травня 2007, укладеного між сторонами, що підтверджується судовим рішенням, яке набуло законної сили та не потребує доказування, в порядку ч. 3 ст. 61 ЦПК України, строк позовної давності також сплинув й до додаткової вимоги за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 травня 2007, укладеного між цими ж сторонами, в межах даного договору позики. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що застава майна втрачає чинність, що в свою чергу є підставою для припинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги в частині оскарження ухвали судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року, якою у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6, що діє в інтересах ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі відмовлено, також не заслуговують на уваги з огляду на наступне.

Апеляційний суд, розглянувши клопотання представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі та керуючись положеннями ст. 303 ЦПК України, правомірно відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зупиняти провадження у справі в якій на час ухвалення рішення не існували зазначені для зупинення справи обставини.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, ухвала судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року, ухвала судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року, ухвала судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року, ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року, ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова