Справа №568/322/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого Драновської С.З.

при секретарі Саган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радивилів справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров'я «Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Радивилівської районної ради, Радивилівської районної ради Рівненської області, Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, Добриводської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про виплату грошової компенсації за невикоримстані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки та відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

12.05.2015 року та 07.07.2015 року подала до позову зміни.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала завідуючою фельдшерсько-акушерського пункту с.Добривода Радивилівського району з 1971 року.

До 2010 року ФАП був підпорядкований районній лікарні та знаходився на балансі сільської ради, а з 2010 року внаслідок реорганізації ФАП передано на баланс та фінансування районному відділу охорони здоров'я. Весь цей час за ними зберігались не використані щорічні відпустки, які надавались в плановому порядку.

В грудні 2012 року була проведена чергова реорганізація закладів охорони здоров'я району і рішенням районної ради був створений (шляхом виділення) комунальний заклад охорони здоров'я «Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Радивилівської районної ради, куди вони були переведені згідно поданих заяв. Керівництво райдержадміністрації і головний лікар КЗ „Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Войцеховський М.Г. запевнили, що всі не використані відпустки за ними зберігаються і будуть надаватися в плановому порядку.

В листопаді 2013 року вона написала заяву про надання їй не використаної щорічної відпустки за 2009 - 2010 p.p., однак їй було відмовлено і запропоновано написати заяву про надання відпустки за 2013 рік. Таке суперечило ч.2 ст.81 КЗпП України, де записано що, якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, установу, організацію, повністю або частково не використав щорічну основну та додаткову відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткову відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

23 січня 2015 року позивачка написала заяву головному лікарю КЗ „Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Радивилівської районної ради про звільнення її з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію та виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Згідно проведеного нею розрахунку, за період з 18.05.2009 р. по 01.01.2015 р. вона має 114 днів невикористаних щорічних відпусток, за які їй має бути виплачена компенсація в сумі 7275 (сім тисяч двісті сімдесят п'ять) грн. 82 коп.. Виплата такої компенсації передбачена ч.І ст.24 Закону України „Про відпустки" та ч.І ст.83 КЗпП України.

Наказом головного лікаря КЗ „Радивилівський районний центр первинної медико- санітарної допомоги" Радивилівської районної ради від 30 січня 2015 року вона була звільнена з посади згідно поданої заяви, однак їй відмовлено у виплаті компенсації за невикористані щорічні відпустки. Компенсація була виплачена лише за період з 01.01.2015 р. по 30.01.2015 р. в кількості 3 календарних днів.

В цей же час, отримавши трудову книжку позивачка дізналася, що 31.12.2012 р. була прийнята на цю ж посаду хоча заяви на звільнення не писала. Сам наказ про звільнення суперечить ч.З ст.36 КЗпП України в якій говориться, що у разі реорганізації підприємства дія трудового договору працівника продовжується.

Згідно ч.І ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України).

У зв'язку з порушенням Відповідачем законних прав ОСОБА_1, їй було спричинено моральних страждань, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Заподіяну їй моральну шкоду оцінила в 2 000 грн.

Враховуючи наведене просила позовні вимоги задовільнити в повному обсязі та стягнути з Комунального закладу охорони здоров'я «Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Радивилівської районної ради, на її користь компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за відпрацьований період з 18.05.2009 року по 01.01.2013 року, виплатити середній заробіток за весь час затримки починаючи із 02.02.2015 року по день фактичного розрахунку, а також відшкодувати заподіяну їй моральну шкоду в сумі 2000 гривень.

Представник позивачки ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав частково і пояснив, що позивачка 01.12.2012 року була звільнена з посади зав. ФАП с.Добривода у звязку із переведенням в Комунальний заклад охорони здоров'я «Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Радивилівської районної ради. Запис про її звільнення вважає незаконним, так як це була у відомстві чергова реорганізація закладів охорони здоров'я. Коли було прийнято рішення про ліквідацію чи припинення діяльності відділу охорони здоров'я це малося на увазі тільки припинення самого відділу охорони здоров'я, як структурної одиниці районної державної адміністрації.

В жодному випадку начальник відділу охорони здоров'я не вправі був писати накази про звільнення всіх працівників лікарняних закладів району. Отже, він вийшов за межі своїх повноважень та порушив вимоги ст.36 КЗпПУ, так як дана реорганізація не повинна була впливати на трудові відносинни працівників. ПМСД - є правонаступником в трудових відносинах, а тому їм було передано всі штати комуналих закладів, а це основна ознака що відбувалася не ліквідація, а реорганізація юридичної особи, тому борги по невикористаних відпустках повинен сплачувати районний центр ПМСД.

За наведених обставин просив стягнути із Комунального закладу охорони здоров'я «Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Радивилівської районної ради на користь позивачки, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки вказавши лише в рішенні за період із 18.05.2009 року по 01.01.2013 рік нараховані згідно закону, а щодо попередньо заявленого конкретного розміру 7275,82 грн. відмовився. Крім того, просив стягнути на користь позивачки середній заробіток за весь час затримки починаючи із 02.02.2015 року по 07.07.2015 року в розмірі 12809 грн. 68 коп. та у відщкодування моральної шкоди 2000 грн.

Представник Комунального закладу охорони здоров'я «Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Радивилівської районної ради Войцеховський М.Г. позовні вимоги ОСОБА_1 визнавав частоко і пояснив, що позивачка подала заву за власним бажаням і відповідно їй нараховано розрахункові і жодних претензій не було. Згідний сплатити лише заборгованість по відпускних по рішенню суду, а інших вимог не визнавав. При цьому пояснював, що по бухгалтерських документах і наказах періоди про перебування позивачки у відпустці інші і вони відрізняються від зазначених в позові.

Представник Радивилівської районної державної адміністрації Морозюк О.А. позову не визнавала і пояснила, що заборгованість і розрахункові повинен, при звільненні позивачки, сплатити Комунальний заклад охорони здоров'я «Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Радивилівської районної ради який утворився в 2013 році шляхом виділення.

Представник Добриводської сільської ради Радивилівського району Рівненської області Дзьобак Г.С. позову не визнавала і пояснювала, що дійсно до 2012 року позивачка працювала зав ФАП-ом с.Добривода однак управління комунальним майном та всі питання щодо прийому та звільнення було віднесено до Центральної районної лікарні. Позивачку вони не приймали і не звільняли а тому всі питання зазначенні в позові повинні вирішуватися в центрі первинної медико-санітарної допомоги.

Представник Радивилівської районної ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Заслухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи суд знаходить, що позов підлягає до задоволення частково.

ОСОБА_1 прийнята завідуючою ФАП-ом в с.Добривода із 18.05.1971 року. Згідно рішення Радивилівської районної Ради №306 від 27.07.2012 року створено (шляхом виділення) на базі відповідних структурних підрозділів комунальних закладів охорони здоров'я району та Радивилівської районної лікарні за рахунок існуючої загальної чисельності працівників, комунальний заклад «Радивилівський районний центр первинної медмико-санітарної допомоги» Радивилівської районної ради. Радивилівській районній державній адміністрації делеговано повноваження щодо управління комунальним закладом охорони здоров'я.

Відповідно 31.12.2012 року позивачка була звільнена у звязку із переведенням в Комунальний заклад охорони здоров'я "Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Радивилівської районної ради ст.36 п.5 КЗпП України згідно поданої заяви від 31.12.2012 року (Наказ №265-к від 31.12.2012 року) про що в її трудову книжку зроблено запис №2 від 31.12.2012 року із яким вона була ознайомлена. Таке встановлено також із пояснень свідка ОСОБА_6 і не спростувала позивачка. А отже її твердження що запис в її трудову книжку було зроблено на підставі її заяви (а.с.8) суперечить запису трудової книжки і фактично зроблено на підставі іншої заяви оригінал якої із резолюцією було надано суду для огляду.

Із 01.01.2013 року по 30.01.2015 року ОСОБА_1 продовжувала працювати завідуючою ФАП-у в с.Добривода до її звільнення. За вказаний період роботи позивачці надавалися відпустки за відпрацювані періоди з 01.01.2013 року по 31.12.2013 рік (наказ №429-в від 18.11.2013) та з 01.01.2014 року по 31.12.2014 рік (наказ №210-в від 29.08.2014 року). При її звільненні проведено компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 01.01.2015 року по 30.01.2015 рік в кількості 3-х календарних днів, а компенсація за невикористані щорічні відпустки за період із 18.05.2009 року по 01.01.2013 рік позивачці не виплачена.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже вимоги, щодо стягнення компенсації за період із 18.05.2009 року по 01.01.2013 рік підставні і підлягають до задоволення і відповідачем визнавались.

Щодо відшкодування моральної шкоди яка завдана позивачу судом враховано, що в результаті протиправних дій відповідача ОСОБА_1 втратила спокій, змушена витрачати додаткові зусилля для відновлення своїх порушених прав.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому, враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, завдану моральну шкоду суд оцінив в розмірі 1000,00 гривень.

При дослідженні вимог позивачки відносно відшкодування середнього заробітку судом враховано, що позивачка після звільнення отримує пенсію, а її спір вирішено частково. Крім того, стороною позивача не надано доказів щодо роботи ОСОБА_1 в день звільнення, та вини власника у оспорюваних виплатах.

Крім того, наказ №265-к від 31.12.2012 року та інші накази і записи в трудовій книжці в судовому порядку не оскаржувались і на даний період чинні. Позивачкою не долучено належних доказів щодо її бажання про перерахування коштів на рахунок підприємства куди перейшла працювати відповідно до вимог ст.83 КЗпП України та інші належні докази і про витребування таких судом ні нею ні її представником не заявлялось.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається крім обставин які визнані стороною.

Враховуючи наведене, вимоги позивачки щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки починаючи із 02.02.2015 року по 07.07.2015 року в розмірі 12809 грн. 68 коп. не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст.43 Кнституції України, 1167 ЦК України ст.ст.83, 116, 117, 235, 237-1 КЗпПУ та ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров'я «Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Радивилівської районної ради, Радивилівської районної ради Рівненської області, Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, Добриводської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Комунального закладу охорони здоров'я "Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Радивилівської районної ради, на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період із 18.05.2009 року по 01.01.2013 рік та 1000 (одну тисячу) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із Комунального закладу охорони здоров'я «Радивилівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Радивилівської районної ради, на користь держави судовий збір 243 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23.07.2015 року

Суддя: Драновська С.З.