Справа № 297/2800/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Леска В.В., Готри Т.Ю.

з участю секретаря - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що внаслідок ДТП, що мала місце 06.05.2014, отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. Зазначає, що у зв'язку із ушкодженням здоров'я зазнала фізичного болю та страждань, проходила лікування. Просила суд стягнути з відповідача 1147.66 грн. матеріальної шкоди - витрат на лікування, та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Берегівського районного суду від 25 лютого 2015 року позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 1147,66 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Також стягнуто судовий збір в загальній сумі 243.60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовити.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з'явились. ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надіслав клопотання розглянути справи без його участі та без участі його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію позивача та її представника, дослідивши матеріали та матеріали кримінального провадження №0000418, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях; а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2014 близько 14.00 години в м.Берегово, по вул.Мукачівській ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки „Mercedes-Benz 3080", державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки „ВАЗ 2107", державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 Позивач була пасажиром цього автомобіля.

Постановою слідчого СВ Берегівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 16.10.2014 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000418 від 08.05.2014, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України (а.с.13-14).

Постановою судді Берегівського районного суду від 28.07.2014 адміністративне провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв'язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення (а.с.4). Тобто, справу закрито з нереабілітуючих підстав. Зазначена постанова набрала чинності.

Згідно виписки з історії хвороби №345 позивачка ОСОБА_2 з 08.05.2014 по 19.05.2014 знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені з діагнозом: дисторсія шийного відділу хребта (а.с.44)

Згідно з висновком судово-медичного експертизи Берегівського районного відділення Закарпатського обласного бюро судово-медичних експертиз № 142 від 10.06.2014, у пасажира ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: дисторзії шийного відділу хребта, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я (а.с. 97-99)

Також, у висновку комісійної експертизи Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи №58 від 10.09.2014 зазначено, що тілесні ушкодження у вигляд дисторзії шийного відділу хребта виникли внаслідок дії тупого твердого предмету, яким міг бути один з предметів салону автомобіля, по механізму перерозгинання шийного відділу хребта. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров'я тривалістю більше 6-ти, але менше 21-го дня і за цією ознакою такі тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я і можуть вкладатись в час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.05.2014 (а.с. 100-104).

Тому судова колегія не бере до уваги доводи скарги, що у європротоколі, підписаному водіями на місці пригоди, не зазначено про будь-яку шкоду, заподіяну життю та здоров'ю.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми матеріальних збитків у розмірі 1147.66 грн., витрачених позивачкою на лікування, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1166 ЦК та з врахуванням копій квитанцій на придбання медикаментів для лікування та накладної, доданих позивачем до позовної заяви.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що, відповідно до ст. 1172 ЦК України, є неналежним відповідачем, оскільки він перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 - працював на малотоннажному фургоні для розвезення хліба. Фургон належав ОСОБА_5 з наданим відповідачу та ОСОБА_4 правом керування згідно довіреності.

Проте, з матеріалів цивільної справи та матеріалів кримінального провадження (зокрема, з протоколу допиту ОСОБА_1, постанови про закриття кримінального провадження) не можна зробити висновок, що дорожньо-транспортна пригода сталась саме під час виконання ОСОБА_1 трудових обов'язків. Відповідних доказів - подорожний лист, накладна на перевезення продукції та ін. - вказані матеріали не містять. Такі доводи ОСОБА_1 не зазначав і у запереченнях на позов (а.с.43).

Як зазначено у правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14, яку, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує судова колегія, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Оскільки, в порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України, будь-яких належних та допустимих доказів про виконання на час дорожньо-транспортної пригоди своїх трудових обов'язків ОСОБА_1 надано не було, тому відповідальність за завдану ОСОБА_2 шкоду слід покласти саме на ОСОБА_1

Із виписки з історії хвороби №345 вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені Брегівської ЦРЛ з 08.05.2014 по 19.05.2014 (а.с.44). Відповідні медикаменти та фіксатор шиї були придбані позивачем для лікування, що узгоджується з отриманим лікуванням, зазначеним у виписці з історії хвороби. 20.06.2014 проведено обстеження МРТ.

Позивач на підтвердження придбання медикаментів та проведення обстеження МРТ подала квитанції та накладну (а.с. 5-8), згідно яких загальна сума витрат склала 1339,76. Проте позивач заявила вимогу стягнути на її користь 1147 гривень 66 копійки, і така вимога, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, судом була задоволена.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Конституція України визначає життя і здоров'я людини найвищою соціальною цінністю (ст. 3). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (ст. ст. 16, 1168 ЦК України).

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ЦК України). Також враховується інтенсивність і тривалість психічних переживань особи, характер негативних наслідків, заподіяних злочином.

Оскільки тілесні ушкодження позивач отримала внаслідок дій відповідача, то вона має право на відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на обставини справи, характер правопорушення та ушкоджень, спричинених позивачу, тривалість лікування, ступінь вини відповідача, враховуються вимоги розумності і справедливості, судова колегія погоджується з сумою, яка визначена судом першої інстанції у відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі наданих сторонами доказів з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 25 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді