У х в а л а

4 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Київської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_7, департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головне управління Держземагентства в

м. Києві, Державна реєстраційна служба України, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

3 червня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 9 жовтня 2014 року задоволено частково позов, заявлений нею та ОСОБА_6; постановлено: скасувати частково рішення Київської міської ради від 8 липня 2010 року, визнати недійсними й скасувати державні акти про право власності на земельну ділянку видані ОСОБА_4 та ОСОБА_9, визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на 7/64 та 7/32 частин земельної ділянки відповідно; у позові про зобов'язання внести зміни до рішення Київської міської ради, визнання права власності на частку земельної ділянки за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_10 відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права власності на частини земельної ділянки скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, в частині не зміненій судом апеляційної інстанції, залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статті 267 Цивільного кодексу України, статей 22, 30 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, пункту 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок».

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить постанову Верховного Суду України від 30 травня 2012 року, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 9 листопада 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2011 року та

1 червня 2011 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що рішення органу місцевого самоврядування було прийняте на підставі правочину, що вчинений без дотримання необхідної форми, а визнання цього рішення недійсним має наслідком втрату ОСОБА_9 права власності на спірну земельну ділянку, оскільки вона не увійшла до складу спадщини. Також судами встановлено, що позовна давність стосовно визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування не сплила, доводів, що позивачу стало раніше відомо про порушення його прав, відповідачем не надано.

Зміст наданих заявницею для порівняння судових рішень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 11 квітня 2011 року, 1 червня 2011 року, 9 листопада 2011 року та їх порівняння із судовим рішенням, яке вона просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України

від 30 травня 2012 року не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Доводи, які викладені в заяві не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 1, 4 статті 355 ЦПК України, для перегляду судових рішень.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Київської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_7, департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головне управління Держземагентства в

м. Києві, Державна реєстраційна служба України, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко