Номер провадження: 22-ц/785/6114/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого Суворова В.О.

суддів Артеменко І.А.

ОСОБА_2

при секретарі Фабіжевській Т.С.

з участю: ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку та домоволодіння, що розташовані за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, СТ «Портовик», Лінія 4, ділянка 41, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на майно та виселення -

встановила:

22 квітня 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнювала у ході розгляду справи. Ухвалою суду першої інстанції від 09 вересня 2014 року, відповідно до заяви позивачки, частину вимог щодо поділу рухомого майна залишено без розгляду (т.1 а.с.2-5,108, т.3 а.с.67,76.).

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що з листопада 2000 року проживала однією сімєю з відповідачем в належній їй АДРЕСА_1. Під час проживання однією сімєю за спільні кошти вони придбали спірну земельну ділянку , на якій був розташований дачний будинок площею 33,8 кв.м. З грудня 2008 року вони поселилися в придбаний будинок. З середини 2009 року до кінця 2010 року збудували спірне домоволодіння за спільні кошти. 14 вересня 2010 року на імя відповідача було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок. 17 грудня 2010 року сторони зареєстрували шлюб. У 2013 році припинили шлюбні відносини. На пропозицію позивачки оформити на неї право власності на ? частину земельної ділянки та домоволодіння відповідач відповів відмовою. Вважає спірні земельну ділянку та домоволодіння спільним сумісним майном, оскільки за спільні накопичення вони були придбані під час проживання однією сімєю. Просить встановити факт проживання однією сімєю, визнати право спільної сумісної власності на спірне майно.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що до жовтня 2005 р. знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, не заперечуючи, що сторони спілкувалися з 2000 по 2010 роки, вказує, що не проживали однією сімєю. Спірне майно придбав за особисті кошти, які отримав відповідно за свої заощадження, до договорів позики та кредитного договору.

В липні 2013 року позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль Хюндай ІХ 35 (реєстраційний номер НОМЕР_1), який уточнив у ході розгляду справи, ставлячи питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу цього автомобілю (а.с.206, т.2 а.с.17,43,105,106). Ухвалою суду першої інстанції від 07 квітня 2015 року вказані позовні вимоги, за заявою відповідача, були залишені без розгляду (т.5 а.с.117).

18 вересня 2014 року відповідач звернувся з позовом про визнання позивачки такою, що втратила право користування домоволодінням №41 по 4 лінії в ст. «Портовик» м. Іллічівську та усунення перешкод в користуванні домоволодінням шляхом виселення позивачки в квартири, які належать їй на праві приватної власності. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що знаходився у шлюбі з відповідачкою з 17 грудня 2010 р., яка після його укладання переїхала жити в належне йому домоволодіння. 04 листопада 2013 року шлюб був розірваний рішенням суду. На праві власності відповідачці належать дві квартири в м.Іллічівську (т.4 а.с.3,69).

08 грудня 2014 року відповідач звернувся з зустрічним позовом, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та задовольнити його позов, тобто визнати за ним право особистої власності на спірну земельну ділянку та домоволодіння, що розташоване на ньому (т. 5 а.с.7) .

Ухвалою суду першої інстанції справи про встановлення факту проживання сімєю, визнання права власності на ? частку земельної ділянки та домоволодіння обєднані в одне провадження зі справою про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та виселення.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,075 га, яка розташована за адресою: м. Іллічівськ, Садове товариство «ПОРТОВИК», вул. 4-та Лінія, ділянка 41.

Визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, СТ "Портовик", лінія 4, ділянка 41, що складається в цілому: з одноповерхового дачного будинку літ. "А" загальною площею 33,8 кв.м ; двоповерхового дачного будинку літ. "Г" з підвальним поверхом загальною площею 213,3 кв.м; господарчих будівель: вбиральні літ."В", альтанка літ. "Д", гараж літ. "Е"; споруд: №1 - огорожа, №2,4 - хвіртка, №5 - оглядовий колодязь, І-покриття.

Усунені ОСОБА_5 перешкоди у користуванні особистою власністю - житловим будинком №41 по лінії 4 в СТ "Портовик" в м. Іллічівську Одеської області шляхом виселення ОСОБА_3 із домоволодіння, що на земельній ділянці №41 по лінії 4 в СТ "Портовик" в м. Іллічівську Одеської області.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, СТ "Портовик", лінія 4, ділянка 41.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, в звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права,

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Відповідно до розяснень, які викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2012 року № 648/0/4-12 "Щодо обов'язкових для всіх судів України правових позицій" при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно.

Отже, якщо сторони й перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом на період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення статті 74 СК України на ці правовідносини не поширюється.

Положення частини другої статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів (постанова від 20 лютого 2012 року N 6-97цс11).

В Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12.12.2012 року у справі № 6-148цс12 зазначено:

«Вирішуючи питання про усунення розбіжностей в застосуванні однієї і тієї самої норми права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.».

Рішенням Конституційного суду України у справі N 1-8/99 від 3 червня 1999 року п. 6 (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") визначено, що веденням особами спільного господарства є наявність спільних витрат, спільного бюджету,спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Судовою колегією встановлено, що 19 жовтня 2000 року був розірваний шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.8).

Місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.4 а.с.32), яка складається з двох житлових кімнат (т.1 а.с.12-14). 1/3 частка квартири належить на праві власності її дочці ОСОБА_11 та 2/3 частки належить позивачці (т.5 а.с.97-98,99).

Місце проживання ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.70), в якій з дозволу органів внутрішніх справ з 2000 року по 2008 рік зберігалась вогнепальна зброя, а з 2008 р. зброя ОСОБА_5 зберігалась за адресою: м. Іллічівськ, ОСОБА_12, 4-та лінія, буд.41 (за місцем проживання власника зброї) (т.5 а.с. 112).

Доходи ОСОБА_5 та ОСОБА_3 складались із заробітної плати (т.5 а.с.78-80). Відповідно до пояснень сторін відповідач з-за кордону привозив автомобілі для продажу 3-4 рази на рік, займався ремонтом автомобілів, як посередник доставляв запчастини в Іллічівський морський торговельний порт. Зі слів позивачки мав суттєвий дохід. Позивачка здавала у літній час квартири у найом, займалася шиттям одягу.

На фотокартках (т.1 а.с.46-48, 53-58, 60-61) та на цифровому носії (який був оглянутий судом), які датовані 2003, 2004, 2005, 2006 роками зображені ОСОБА_3 та ОСОБА_5

19 жовтня 2005 року був розірваний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8(т.1 а.с.9).

04 травня 2006 року відповідач отримав паспорт на гараж в ГТ «Восход» та має капітальний гараж площею 24,29 кв.м. (а.с.120, т.2 а.с.168).

Позивачка 26 січня 2007 року відповідно до договору купівлі-продажу придбала за 150 000,0 грн. кв .20 у буд. 2 по вул. Парковій в м. Іллічівську (т.1 а.с.140-142).

Позивачка при укладанні вказаного договору надала нотаріусу заяву, якою підтвердила, що грошова сума, яка витрачається нею на придбання квартири АДРЕСА_2 , не є спільною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на ці грошові кошти, чи їх частку (у тому числі і відповідно до ст.65,74,97 Сімейного кодексу України) відсутні. Також позивачка в заяві зазначила, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває (т.5 а.с.92). При укладанні договору позивачка надала довідку ЖЄД-2 м. Іллічівська, відповідно до якої в АДРЕСА_3 постійно проживають: брат ОСОБА_3 - ОСОБА_13 з 15.12.1999р та племінниця - ОСОБА_13 з 24.01.2001р.

26 січня 2007 року ОСОБА_10 уклала договір про надання споживчого кредиту з АКІБ "УкрСиббанк" та отримала 30 000,0 дол.США з поверненням не пізніше 26.01.2028р.(т.1 а.с.143-150) та з метою забезпечення виконання зобовязань, по зазначеному договору, в той же день, АКІБ «УкрСиббанк» уклав з відповідачем договір поруки ( т.1 а.с.151).

26 січня 2007 року позивачка з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором від 26 січня 2007 року уклала договір іпотеки , предметом якої є АДРЕСА_4, з АКІБ «УкрСиббанк»(т.5 а.с.94-96).

З 06 по 11 серпня 2007 року сторони разом відпочивали у Чехії (т. а.с.52).

24 травня 2008 року ОСОБА_5 звертався до Ветеринарної клініки "Айболіт" з хворим котом Боною, господаркою якого є позивачка (т.1 а.с.175-179).

27 березня 2008 року ОСОБА_5 сплатив 3210,0 дол.США - вартість вікон, які були встановлені в АДРЕСА_5, співвласником якої є позивачка(т.1 а.с.62-65).

09 липня 2008 року відповідач уклав з ОСОБА_7 договір позики, відповідно до умов якого взяв в борг 251 000 грн. до 09 грудня 2013 року. Відповідач не підписав даний договір, але він склав розписку, відповідно до якої він отримав кошти, обумовлені договором, зміст якої підтвердив розпискою, складеною 07 травня 2015 року ( т.1 а.с.211-212 т.1 а.с.13, т.5 а.с.137).

11 травня 2009 року відповідач уклав з ОСОБА_7 договір позики, відповідно до умов якого взяв в борг 332 000 грн. до 29 грудня 2013 року. Відповідач склав розписку, відповідно до якої він отримав кошти, обумовлені договором, зміст якої підтвердив розпискою, складеною 07 травня 2015 року (т.1 а.с.214-215, т.5 а.с.138).

11 липня 2008 року відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 11 липня 2008 року (т.1 а.с.15) ОСОБА_5 придбав у власність земельну ділянку, площею 0,075 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, СТ "Портовик", лінія 4, ділянка 41. Продаж земельної ділянки вчинено за 250 523 грн. 25 червня 2009 року відповідач отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (т.1 а.с.15-19).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 липня 2008 року відповідач придбав у власність одноповерховий дачний будинок літ.«А» з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці 41, лінія 4, в СТ «Портовик», м.Іллічівськ Одеської області, загальною площею 33,8 кв.м. (т.1 а.с.20-24). Вартість дачного будинку складає 52 428 грн. (а.с.126). 09 квітня 2009 року відповідач зареєстрував право власності на вказаний будинок (т.1 а.с.197).

09 квітня 2009 року відповідач отримав технічний паспорт на дачний будинок №41 на 4 лінії СТ «Портовик» м. Іллічівськ (а.с.20-24).

11 травня 2009 року відповідно до договору позики відповідач отримав від ОСОБА_7 332 000 грн. до 29 грудня 2013 року, з приводу чого склав розписку, відповідно до якої він отримав кошти, обумовлені договором (а.с.214).

14 травня 2009 року відповідач, як замовник, підписав локальний кошторис, складений підрядником ПП «Рекон», на будівництво спірного будинку, відповідно до якого вартість будівельних робіт та матеріалів складає 276 410 грн., а також податок на додану вартість 55 282 грн. ( т.1 а.с.25-31). 22 липня 2010 року відповідач отримав акт готовності обєкту до експлуатації №768, відповідно до якого будівництво спірного домоволодіння здійснювалося ПП «Рекон», який виконав всі види будівельних робіт згідно з проектом ( т.1 а.с.41,42).

15 вересня 2010 року був виготовлений технічний паспорт (станом на 22 березня 2010р.) на новозбудоване домоволодіння, до складу якого входить два дачних будинку, вбиральня, альтанка, гараж та дворові споруди (т.1 а.с.32-40, т.4 а.с.12-19).

14 вересня 2010 року ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради №654 від 26 серпня 2010 року(т.1 а.с.44-45, т.4 а.с.9-10) отримав свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке складається з одноповерхового дачного будинку літ. «А», загальною площею 33,8 кв. м., двоповерхового дачного будинку літ. «Г», загальною площею 213 кв.м., господарчих будівель «вбиральня літ «В», альтанка літ «Д»гаражу літ «Е», споруд №1-огорожа,№2,4 ворота ,№3 хвіртка, №5 оглядового колодязі ,1-покриття (т.1 а.с.43, т.4 а.с.8). 16 вересня 2010 року отримав витяг про реєстрацію права власності на спірне домоволодіння ( т.1 а.с.45).

09 липня 2010 року сторони в ТФ «Хеппи Тревел» придбали туристичну подорож до ОСОБА_4, вартістю 10 383 грн., до Парижу з 07 по 15 серпня 2010 р. (т.1 а.с.66).

17 грудня 2010 року був укладений шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_10, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5 (т.1 а.с.10).

У грудні 2010 року відповідач для облаштування збудованого домоволодіння придбав гідромасажний бокс та ванну вартістю 18 460грн. 50коп. , 7 542 грн.05 коп. та 2 490 грн. , 24 грудня 2011 р. стіл та 4 стільця вартістю 16 620 грн. 11 квітня 2009 р. меблі вартістю 2430 грн., телевізори вартістю 2 659 грн. та 8990,0 грн. (т.1 а.с.134,136,139).

06 квітня 2011 року відповідач видав довіреність на імя ОСОБА_3 про представлення його інтересів в органах Державтоінспекції щодо автомобіля Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.119).

У квітні 2011 року ОСОБА_3 придбала в салоні «Альфа Мебель» меблі вартістю 5 640,0 доларів США. (т.2 а.с.130).

30 листопада 2011 року відповідач відповідно до умов кредитного договору, укладеного з ПАТ «Марфін Банк», отримав кредит у розмірі 55 000 грн.(а.с.217).

У 2013 році відповідач придбав моторне туристичне судно КИВ 7104К з підвісним мотором з причепом-лафетом (т.2 а.с.122,129, т.2 а.с.125). Відповідно до звіту вартість судна складає 165 311 грн. (т.2 а.с.135).

Відповідно до договору на поставку автомобіля від 22 листопада 2011 року позивачка придбала автомобіль Хюндай іх 35 вартістю 217 300 грн. (а.с.153). Також позивачці належав автомобіль ОСОБА_14 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю на 2013 р. 49 933 грн. 47 коп. Відповідно до пояснень сторін автомобіль ОСОБА_14 було позивачкою продано з метою придбання Хюндай іх 35 (а.с.157-162).

17 грудня 2013 року було відкрите провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів, отриманих ним від ОСОБА_7 09 липня 2008 року та 11 травня 2009 року (т.2 а.с.249-257).

Відповідно до ухвали суду першої інстанції при розгляді клопотання позивачки по цивільній справі за позовом ОСОБА_7, 04 листопада 2013 року була призначена судова технічна експертиза для вирішення питання відповідності часу складання розписок датам, зазначеним в розписках, складених відповідачем 09 липня 2008 року та 11 травня 2009 року (т.2 а.с.29 ). 24 грудня від експерта надійшло клопотання про надання додаткових документів та відшкодування витрат за проведення експертизи (т.2 а.с.192-196). 11 березня 2014 року Київський НДІ СЕ надіслав на адресу суду повідомлення про неможливість надання висновку (т.3 а.с.46).

Згідно постанови від 16 серпня 2013 року, ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні щодо ОСОБА_3 насильства, у звязку з чим постановою суду він був притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього був накладений штраф в розмірі 51 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 жовтня 2013 року позов ОСОБА_5 задоволений. Розірваний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (т.4 а.с.11).

Судова колегія з метою розгляду доводів апеляційної скарги та відповідності нормам матеріального та процесуального права відповідно до розяснень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2012 року № 648/0/4-12 , вважає за необхідне встановити, чи проживали сторони однією сімєю ( вели спільне господарство, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї)на час придбання спірної земельної ділянки та домоволодіння, а також на час будівництва спірного домоволодіння, тобто з 11 липня 2008 року до 22 липня 2010 року (час складання акту готовності обєкта до експлуатації, тобто створення нового майна).

Позивачка вказує, що спірне майно було придбане та створене під час проживання сторін однією сімєю з 2000 р., за спільні кошти сторін. На обґрунтування своїх доводів позивачка посилається на докази: відеозаписи від 20 червня 2004 року, де сторони були разом в дачному будинку матері позивачки, де вони разом за столом; у січні 2005 року, де сторони разом знаходилися у родичів відповідача у Москві; в 2005 році на Різдво сторони разом знаходилися у квартирі позивачки з її родичами , де святкували свято; 16 вересня 2005 року, коли відповідач знаходився в квартирі позивачки; червень 2006 року, коли сторони були присутні на зустрічі випускників відповідача в м. Черкаси; літо 2006 року, коли сторони відпочивали у Криму разом з родичами відповідача; серпень 2007 рік - сторони разом відпочивали у Празі; 2008 р. сторони святкують Різдво в квартирі позивачки разом із знайомими сторін; 2009 р. сторони святкують Різдво в садовому будинку, що розташований на ділянці №41 Лінія, 4, СТ «Портовик» м. Іллічівськ, пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, фотографії починаючи з 2002 року, візу за 2007 рік про спільну поїздку до Чехії, гарантійний талон від 27.03.2008р про заміну ОСОБА_5 вікон для ОСОБА_3, довідку турагенції про спільну поїздку до ОСОБА_4 у 2010 році, членську книжку ГТ "Восход", договір поруки від 26.01.2007р, за яким ОСОБА_5 виступив поручителем зобовязань позивачки, довідки ветеринарної клініки за 2008 рік, що відповідач здійснив допомогу в лікування її кота, документи щодо набуття предметів побуту в період з 2008-2010 роки.

Судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_3, стверджуючи проживання однією сімєю, не надала доказів, якими підтверджувався б факт ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, що підтверджується матеріалами справи та встановленими обставинами.

Також колегія зазначає, що ОСОБА_3 не доведено, що вона приймала у будь-який спосіб участь у придбанні спірного нерухомого майна, подальшому будівництві та створення реконструкції.

При цьому судова колегія звертає увагу, що відповідач до 19 жовтня 2005 року знаходився у зареєстровану шлюбі з ОСОБА_8 Відповідно до заяви позивачки, поданої в нотаріальну контору при укладанні договору купівлі-продажу від 26.01.2007 року, вона зазначає, що квартиру придбала за особисті кошти, відповідно до довідки про склад сімї, яка була надана позивачкою при укладанні договору, відповідач не проживав разом з позивачкою. Договір купівлі-продажу АДРЕСА_6 26.01.2007 р. спростовує доводи ОСОБА_3, що зазначена квартира їй на праві власності не належить. Оцінюючи доводи позивачки про те, що неї були суттєві заощадження, за які вони придбали земельну ділянку та домоволодіння та в майбутньому його збудували, судова колегія звертає увагу, що 26.01.2007 року позивачка брала в кредит кошти, які вона витратила на особисті нужди. Також судова колегія приймає до уваги пояснення відповідача, який посилається на те, що окрім заробітної плати він отримував значний дохід від продажу автомобілів, які він привозив з-за кордону, торгівлю запчастинами та ремонту автомобілів, що підтверджує позивачка у своїх поясненнях як свідок. Також відповідач вказує, що спірні земельну ділянку та домоволодіння він придбав за свої заощадження та кошти, які він отримав відповідно до договорів позики. Позивачка не приймала участі в виборі нерухомості, кошти на придбання нерухомості не надавала, договір на будівництво домоволодіння він укладав самостійно, будівництво було здійснено за його кошти та позичені кошти.

Судова колегія звертає увагу, що на той час коли, як стверджує позивачка, вона знаходилася у фактичних шлюбних відношеннях з відповідачем, вона придбала в свою особисту приватну власність нерухоме та рухоме майно (квартири та автомобіль). Укладаючи дані угоди вона зазначала, що в шлюбі не знаходиться, майно придбає за власні заощадження. Також судова колегія звертає увагу, що сторони були зареєстровані за різними адресами, документальних доказів того, що сторони проживали разом, відсутні. Більш того, твердження позивачки про те, що вона проживала разом з відповідачем однією сімєю в одній квартирі, спростовується довідкою про склад сімї, яка була позивачкою отримана під час укладання договору купівлі-продажу АДРЕСА_7. Також вказаний довід спільного проживання спростовується довідкою, відповідно до якої зброя позивача зберігалася за його місцем проживання. Також судова колегія звертає увагу, що відповідач, в період часу коли, як стверджує позивачка, сторони проживали однією сімєю, придбав предмети нерухомості (спірне майно) автомобілі, а також катер. Але позивачка жодним доказом не довела, що вказане майно було придбане за взаємною згодою, за кошти, які сторони набули під час спільної праці.

Сам по собі факт, що сторони зустрічалися та спілкувалися між собою, сумісно святкували свята та зустрічалися з друзями та родичами, спільно відпочивали, те, що відповідач здійснював матеріальну допомогу під час ремонту квартири позивачки та турбувався за тварину позивачки, не доводить того факту, що у них склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Також розглядаючи позивні вимоги про визнання за позивачкою права спільної власності на спірне нерухоме майно, судова колегія враховує п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", відповідно до яких вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові N 6-66цс13 від 18 березня 2013 року, яка згідно зі ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судова колегія розглядаючи справу вважає, що на підтвердження свої вимог про визнання права власності на ? частину спірного майна позивачка повинна була надати докази того, що земельна ділянка та домоволодіння були придбані сторонами внаслідок спільної праці. Але такі докази відсутні.

Оцінюючи докази щодо встановлення факту проживання однією сімєю та визнання спірного майна спільним сумісним майном сторін судова колегія керується п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", яким судам роз'яснено, що рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам ст. ст. 203, 275 ЦПК України. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Встановлення факту проживання однією сім'єю на підставі свідчень свідків та фото з сімейного архіву, не можна вважати повним, всебічним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року № 6-26520св14).

Судова колегія оцінивши всі докази по справі в їх совокупності приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони проживали однією сімєю без реєстрацію шлюбу та спірне майно було набуто в наслідок їх спільної праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовляючи в позові не врахував того, що відповідач на підтвердження джерела коштів, які були витрачені на придбання спірного майна, надав розписки про отримання грошей, які є фальсифікованими, не заслуговують на увагу, оскільки в відповідності до ст. 11, 60 ЦПК України саме на позивачці лежить тягар доказування того, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці під час знаходження у шлюбних відносинах. Але таких доказів надано не було.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні заяви про відвід та що головуючий був упереджений. Судова колегія вивчивши матеріали справи не встановила обставин в діях судді, що розглядав справу у суді першої інстанції, що передбачені ст. ст. 20,21 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що є доведеним факт проживання сторін однією сімєю , під час якого вони придбали спірне майно, яке є їх особистою власністю, спростовуються вище перерахованими доводами.

На підставі викладеного судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції, який відмовив в задоволенні вимог позивачки.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, який своїм рішенням визнав право особистої приватної власності за ОСОБА_5 на спірне майно та приходить до висновку, що у цій частині воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального закону, а тому рішення підлягає у цій частині скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як встановлено судом першої інстанції, право власності ОСОБА_5 на спірне майно підтверджується правовстановлюючими документами, зареєстрованими у встановленому законом порядку, а тому подання позову ОСОБА_3 про визнання права сумісної власності на це майно не є порушенням прав ОСОБА_5 і відсутні підстави для задоволення його позову у цій частині.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка в установленому законом порядку до спірного домоволодіння не вселялася, місце проживання у спірному володінні не реєструвала, у звязку з чим не набула прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК України. Підставою проживання у домоволодінні було укладення шлюбу з відповідачем. Шлюб між сторонами було припинено.

У сторін з приводу користування спірним домоволодінням виникають сварки, в наслідок чого відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності. У позивачки є інше житло, в якому вона зареєстрована. З урахуванням того, що судова колегія прийшла до висновку, що у позивачки відсутні підстави на отримання у спільну сумісну власність спірного майна, то у неї відсутні підстави і користування зазначеним майном. Тому судова колегія вважає, що у позивача за зустрічним позовом , як власника спірного майна, є підстави у відповідності до ст. 317,318, 391 ЦК України для задоволення його вимог про усунення перешкод в користуванні домоволодінням шляхом виселення відповідачки .

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виносячи рішення в частині визнання права власності за позивачем за зустрічним позовом на спірне майно, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позивних вимог позивача .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.п.1, 2, 309 ч.1 п.1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 червня 2015 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання особистої приватної власності на обєкти нерухомого майна скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,075 га, яка розташована за адресою: м. Іллічівськ, Садове товариство «ПОРТОВИК», вул. 4-та Лінія, ділянка 41 (кадастровий :02:020:0062, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 126042, зареєстрований 07.07.2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів № 69) та домоволодіння, розташоване за адресою: м.Іллічівськ, Садове товариство «ПОРТОВИК», вул. 4-та Лінія, ділянка 41, що складається в цілому: з одноповерхового дачного будинку літ. "А" загальною площею 33,8 кв.м ; двоповерхового дачного будинку літ. "Г" з підвальним поверхом загальною площею 213,3 кв.м; господарчих будівель: вбиральні літ."В", альтанка літ. "Д", гараж літ. "Е"; споруд: №1 - огорожа, №2,4 - хвіртка, №5 - оглядовий колодязь, І-покриття.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

ОСОБА_27

ОСОБА_2