08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Кафідової О.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» про захист прав споживача,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» (далі - ТОВ «Вог Рітейл») про захист прав споживача.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що в період з червня
2009 року по 2010 рік придбав на одній з автозаправних станцій мережі АЗК WOG в м. Дрогобичі значну кількість літрів бензину марки А-95 та дизельного палива. Зазначав, що отримав картки номіналом 20 літрів на бензин А-95 та картки номіналом 20, 10 літрів на дизпаливо, кожна з яких синхронізована штрих-кодами за видами пального без зазначення терміну їх дії. Стверджував, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач зобовʼязався передати йому придбаний товар після предʼявлення ним оригіналу картки на пальне відповідного номіналу. Однак в червні 2014 року йому було відмовлено у видачі пального.
ОСОБА_4 вважав відмову безпідставною, а тому просив зобовʼязати відповідача повернути йому як покупцю оплачені 440 літрів бензину марки А-95 та 370 літрів дизельного пального.
Повторним заочним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 14 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Зобовʼязано ТОВ «Вог Рітейл» повернути ОСОБА_4, як покупцю, оплачені ним 440 літрів бензину марки А-95 та 370 літрів дизельного пального. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 березня

2015 року повторне заочне рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 14 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року та залишити в силі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 січня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу пального, відповідно до якого відповідач зобовʼязався передати позивачу пальне після предʼявлення оригіналів карток на пальне відповідного номіналу, а тому відмова відповідача у видачі пального є безпідставною та грубо порушує права останнього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Саттею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, оскільки встановив, що матеріали справи не містять доказів про вчинення між сторонами правочину, який підтверджував отримання позивачем талонів на бензин марки А-95 та дизельного прального.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» про захист прав споживача залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кафідова О.М. Ситнік