БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/896/15-ц
Провадження № 2/497/346/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року м. Болград

Болградській районний суд Одеської області в складі:

головуючої -судді Семанівої Ю.В.

за участю секретаря - Стоянової І.М.,

позивача - ОСОБА_1

прокурора - Пустового В.С.

представника органу опіки та піклування - Янчевої Г.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Болградська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, який відповідно до свідоцтва про народження є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2006 року між донькою позивача ОСОБА_5 та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого народилась дитина - ОСОБА_4. З липня 2010 року шлюбні стосунки між ОСОБА_5 та відповідачем припинені. Після чого, відповідач проживає окремо, батьківських обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. З січня 2011 року за рішенням Болградського районного суду Одеської області відповідач повинен сплачувати аліменти, проте, на момент подачі позову, за твердженнями позивача, загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 28.02.2015 року складає 18 960, 20 гривень. Шлюб між ОСОБА_5 та відповідачем було розірвано 16 червня 2011 року, після чого ОСОБА_5 разом з дитиною, ОСОБА_4 проживали разом з позивачем, та дружиною позивача ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, після чого, ОСОБА_4 продовжив проживати з позивачем та його дружиною. За твердженням позивача, ОСОБА_4 знаходиться на повному утриманні позивача та його дружини, відповідач участі у вихованні та підтримки дитини не приймає, не піклується про сина, не проявляє заінтересованості і його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров'я, не піклується про його фізичний стан та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно спливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу для культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти .

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги за викладеними в позові обставинами, просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та подав до суду письмове звернення про визнання позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з фінансовим положенням та у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння з дитиною. Також в судовому засіданні відповідач повідомив, що жодного тиску на нього не здійснювалось і визнання позову - це його власне рішення. При цьому, відповідач визнав затримку, у виплаті аліментів, надавши, до суду квитанції про сплату аліментів, визнавши, що він не завжди вчасно сплачував зазначені кошти і допускає, що у нього може бути борг. Водночас, відповідач повідомив про непорозуміння з дитиною та повну відсутність сприйняття його дитиною. Також, відповідач повідомив, що мати дитини забороняла йому бачитись з дитиною, через необхідність підтримання стабільного психоемоційного стану дитини. Також відповідач зазначив, що у нього є нова сім'я у якій у нього є двоє малолітніх дітей.

Свідок ОСОБА_7, яка є дружиною відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідач намагався бачитись з сином, однак, припинив ці спроби через не сприйняття його дитиною. Також, свідок зазначила, що відповідач належно виконує батьківські обов'язки щодо їх спільних дітей та проінформувала, що дійсно аліменти не сплачувались кожного місяця, сума за аліментами накопичувалась та після отримання заробітку, відповідач сплачував кошти за аліментними зобов'язаннями.

Представник органу опіки та піклування Янчева Г.Ф. повідомила суду, що після смерті матері дитина проживає з позивачем, відповідно до висновку органу опіки і піклування Болградської районної державної адміністрації від 27.03.2015 року №01/13-164/138 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що у даному випадку головним є інтереси малолітньої дитини ОСОБА_4.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до свідоцтва про народження батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться ОСОБА_3, а матір'ю ОСОБА_5 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20).

Згідно висновку органу опіки і піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 27.03.2015 з моменту розірвання шлюбу дитина проживала з матір'ю, яка створювала всі умови для виховання та утримання дитини. Після смерті матері, дитина проживає в сім'ї дідуся ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_6. Батько не спілкується з дитиною на протязі 4 років, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров'ям та життям, утриманням та вихованням. У зв'язку з чим, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 (а.с. 6).

До позовної заяви долучено акт обстеження умов проживання сім'ї де зараз знаходиться дитина, що підтверджує наявність всіх умов для подальшого проживання там дитини (а.с.7), довідка виконкому Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, що підтверджує проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8), характеристика на ОСОБА_3 згідно якої відповідач не займається вихованням сина ОСОБА_4 (а.с.9), характеристика класного керівника на ОСОБА_4, згідно якої дитина виховується в родині дідуся і бабусі, які цікавляться навчанням та шкільним життям онука (а.с.10), характеристика директора школи та заступника з виховної роботи на ОСОБА_4 згідно з якою дідусь та бабуся створюють доброзичливу сферу для проживання дитини та приймають активну участь у шкільному житті дитини (а.с. 11), позитивна характеристика Василівського сільського голови на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.12), довідка Василівської сільської ради про склад сім'ї ОСОБА_8 (а.с.13), довідки Василівської сільської ради, про те, що ОСОБА_4 проживає в сім'ї ОСОБА_8 (а.с.14, 15).

Також, слід зазначити, що на запит суду з Відділу Державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, надійшла інформація про те, що станом на 28.02.2015 року заборгованість ОСОБА_3 складає 18 960, 20 грн з доданим розрахунком заборгованості по аліментах (а.с. 42-42). Разом з тим, зазначена інформація не береться судом до уваги у зв' язку з тим, що наданий розрахунок не співпадає з квитанціями про сплату аліментів, які були надані відповідачем у судовому засіданні (а.с. 43-45).

Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

При розгляді справи «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) Європейський суд з прав людини наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава -відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004 -III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року).

Отже, підтвердженням існування зазначених факторів суд визнав, що відповідач свідомо допустив ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не створює умов для навчання за місцем проживання та підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання сином самоосвіти, тощо.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт ухилення відповідача від виховання та утримання свого сина ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 вказані обставини частково визнає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для прийняття заяви відповідача про визнання позову та про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Керуючись положенням ст.ст. 10, 11, 31, 44, 57, 60, 79, 81, 88, 209, 212, 213-215, 223 ЦПК України; ст.ст.164 ч.1 п.2, 165, 166 Сімейного Кодексу України; ст.ст.8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства»; ч.2 ст. 3 Конвенції «Про права дитини»; принципу №6 Декларації «Про права дитини», проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року; Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особя: Болградська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 позбавити батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію рішення, після набрання ним законної сили, надіслати Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області для виконання.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Болградський районний суд Одеської області апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Семаніва

У відповідності до ч.2 ст.218 Цивільного процесуального кодексу України в судовому засіданні 19 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанова в повному обсязі складена 26 червня 2015 року.