УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О, Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: житлово-будівельний кооператив «Граніт», Вишнева міська державна нотаріальна контора Київської області, Борзняківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, ОСОБА_5, про визнання права власності,

та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, житлово-будівельного кооперативу «Граніт» про визнання права власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданої представником ОСОБА_6, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її тітка ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1, яка їй була виділена як члену ЖБК «Граніт»; за дану квартиру її тітка ОСОБА_8 повністю сплатила пайовий внесок у 1990 році, проте належним чином не оформила право власності на квартиру.

Позивачка вказала, що спадщину прийняла сестра померлої - ОСОБА_7 шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про видачу спадщини, але за життя спадщину не оформила.

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, позивача прийняла спадщину шляхом подачі 20 серпня 2013 року заяви до нотаріальної контори та є єдиною спадкоємицею, втім отримати свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки постановою Борзнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області від 28 липня 2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

За викладених обставин просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що на підставі рішення правління ЖБК «Граніт» в січні 2003 року була вселена в спірну квартиру та в подальшому неодноразово зверталася з проханням передати їй у власність вищевказану квартиру. Зробивши на власні кошти ремонт, вона вселилася у квартиру і проживає там впродовж майже 12 років; вважає таким чином добросовісно заволоділа чужим майном у вигляді спірної квартири і продовжує відкрито та безперервно володіти цим нерухомим майном, а отже має право на набуття даного майна за набувальною давністю.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру загальною площею 31 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, правильно встановивши характер правовідносин сторін у справі та застосувавши норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, виходили з того, що померла ОСОБА_8 повністю сплатила пайові внески за квартиру, право власності на це майно виникло у неї ще в 1990 році та увійшло до складу спадщини після її смерті, проте правовстановлюючих документів на нього не оформлено. Оскільки спадкове майно входило до складу спадщини після смерті ОСОБА_8, а в подальшому і після смерті ОСОБА_7, та у зв'язку тим, що спадщина належно приймалася спадкоємцями, дійшли обґрунтованого висновку, що за ОСОБА_4 має бути визнано право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суди виходили з того, що останньою не надано належних і допустимих доказів безперервності, добросовісності вселення та володіння протягом всього часу з 2003 по 2014 рік спірним майном, дійшовши вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання за нею права власності на квартиру за набувальною давністю.

Доводи касаційної скарги стосовно підробки довідки ЖБК «Граніт» від 12 червня 2013 року та відсутності в ЄДРПОУ відомостей про реєстрацію ЖБК «Граніт» є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О.Писана