Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1752/15 Головуючий у 1 інстанції Сидоренко І.О.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення позики шляхом встановлення права власності на акції боржника, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення позики шляхом встановлення права власності на майно боржника - акції ЗАТ "Гірмаш".

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 09 жовтня 2013 року ОСОБА_4 позичив у нього грошові кошти в сумі 475000, 00 грн., про що склав розписку. Кошти зобов'язався повернути до 10 грудня 2014 року, а в разі неповернення зазначеної суми, в рахунок погашення боргу - зобов'язався передати у власність своє майно, а саме: 903 акції ЗАТ "Гірмаш" вартістю 474075, 00 грн., що складає 37, 07 % від загальної кількості акцій підприємства, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Прапорна, 1.

Після закінчення терміну повернення боргу відповідач відмовився виконати свої зобов"язання, посилаючись на відсутність у нього грошей, проте не заперечив проти передачі в рахунок погашення боргу акції ЗАТ "Гірмаш".

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача в рахунок погашення боргу за розпискою від 09 жовтня 2013 року його майно - 903 акції ЗАТ "Гірмаш" вартістю 474075, 00 грн. та визнати за ним право власності на зазначені акції.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення відповідача,який вважає,що суд у порушення вимог закону не визнав право за позивачем на акції,які відповідач не заперечує передати позивачеві, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається,що 09.10.2013 року відповідач ОСОБА_4 взяв у борг у позивача ОСОБА_3 475075гр.00коп.,які зобов"язався повернути до 10 грудня 2014 року,про що власноруч написав розписку, проте борг не повернув.

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається,що ,посилаючись на розписку ОСОБА_4 ,у якій він зазначив про те,що у разі неповернення ним боргу у встановлений строк він погоджується в рахунок погашення боргу передати ОСОБА_3 903 акції ЗАТ "Гірмаш",позивач просив у рахунок погашення боргу визнати за ним право на зазначені акції.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із встановлених обставин справи, вимог закону, а саме із того,що між сторонами склались договірні правовідносини із договору позики,згідно до якого відповідач зобов"язався повернути позивачеві взяті ним у борг гроші,проте позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на майно відповідача,що суперечить вимогам ст. 1046 ЦК України.

Згідно до вимог ст.4 ч.1 ЦПК України здійснюючи правосуддя,суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державі та суспільні інтереси у спосіб,визначений законами України.

Позивачем пред"явлений позов про визнання за ним права власності на підставі договору позики у спосіб,не передбачений законом.

Між тим за змістом вимогст.ст.1046, 1049 ЦК України зобов"язанням позичальника є повернення грошової суми,якщо позичались гроші і способом захисту порушеного права позикодавця є право вимагати повернення позики у грошовій сумі , що передбачено ст.ст. 1048, 1049 , 1050, 625 ЦК України, а не визнання права власності на майно позичальника.

Із розписки ОСОБА_4 видно,що він погодився у разі неповернення боргу передати ОСОБА_3 903 акції, проте таке зазначення не може вважатись підставою для виникнення у ОСОБА_3 права власності , оскільки згідно до вимог ст.328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом,зокрема із правочинів.

Погодження ОСОБА_4 у майбутньому передати свої акції ОСОБА_3 під певними умовами не є правочином з відчуження акцій,а тому не є підставою для набуття позивачем права власності на ці акції,тому посилання апелянта в апеляційній скарзі на розписку,яка містить у собі погодження на передачу акцій позивачу у разі неповернення грошей, не може бути взятими до уваги.

Доводи відповідача про законність вимог до нього позивача з посиланням на своє право відступного є неспроможним,оскільки за вимогами ст.600 ЦК України припинення зобов"язання внаслідок передання відступного здійснюється за згодою сторін,що за змістом зазначеної норми закону є правочином.

Сторони у даній справі не укладали,проте не позбавлені права укласти відповідний правочин у встановленому законом порядку

Інші доводи є несуттєвими і не спростовують висновків суду.

Судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи,що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені,застосовані вірно, постановлено законне і обгрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: