УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 8 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 15 жовтня 2010 року в розмірі 436 123 грн 22 коп.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_7 За життя її чоловік уклав нотаріально посвідчений договір позики від 15 жовтня 2010 року, згідно умов якого позичив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 337 410 грн. Зазначену суму ОСОБА_4 зобов'язувалась повернути в строк до 15 листопада 2010 року. Однак, у порушення умов договору відповідач взятих на себе зобов'язань не виконала, не повернула її чоловікові за життя суму боргу, як і не повернула борг їй, як спадкоємцю, після смерті ОСОБА_7 З урахуванням викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, що складає 463 123 грн 22 коп.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 8 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_5 просить скасувати вказані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, послався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, визначеної ст. 256 ЦК України, про застосування якої просив відповідач.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, тому що суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами установлено, що 15 жовтня 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали договір позики, згідно з яким ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_4 прийняла грошову суму в розмірі 337 410 грн, яку зобов'язалася повернути готівкою у строк до 15 листопада 2010 року (а.с. 8).

Узятих на себе зобов'язань за договором позики ОСОБА_4 не виконала.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 березня 2014 року спадкоємцем указаного в свідоцтві майна (житлового будинку АДРЕСА_1) є ОСОБА_5

Прийнявши частину спадщини за законом, ОСОБА_5 прийняла усю спадщину, яка складається з усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором абр законом.

Таким чином, відбувається передбачена законом заміна кредитора за зобов'язанням.

Так, суди установивши, що ОСОБА_4 узятих на себе зобов'язань по поверненню боргу за договором позики не виконала, дійшли обґрунтованого висновку про те, що до позивача, як спадкоємця позикодавця, перейшло право вимоги про повернення боргу за вищевказаним договором позики.

Разом із тим, суди установивши, що перебіг строку позовної давності розпочався 16 липня 2010 року (строк виконання зобов'язання, встановлений у договорі позики), то повинен був закінчитися 15 листопада 2013 року, однак у зв'язку зі смертю ОСОБА_7 і моментом появи у ОСОБА_5 права на спадщину він закінчився 17 травня 2014 року. Оскільки позов пред'явлений 24 липня 2014 року, тобто після закінчення строку позовної давності, суди відмовили в позові за пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання.

ЦПК України не передбачає заборони звернення до суду з позовом у разі пропуску строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). При цьому згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску ОСОБА_5 посилалася на те, що про порушення своїх прав дізнався тільки у червні 2014 року, після смерті свого чоловіка.

У порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України таких пояснень позивача не перевірив, не встановив та не зазначив у рішенні чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтовував поважність причин пропуску строку на звернення до суду, з огляду на зміст позовних вимог, та не застосував правову норму, що підлягає до застосування.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки судами порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних прав та обов'язків сторін, по суті спір між спадкоємцями щодо права власності на спадкове майно не вирішено, відповідно до положень ст. 338 ЦПК України судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 8 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
І.К. Парінова
Т.О. Писана