Справа № 381/5605/13 Головуючий у І інстанції Суботін А. В.
Провадження № 22-ц/780/1557/15 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 58 18.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді - Коцюрбі О.П.,

Суддів - Мережко М.В., Данілова О.М.,

При секретарі - Химинець Н. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданн у м. Києвіі матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2013 року у справі за заявою Фастівського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на 1/6 частину будинку з виплатою грошової компенсації, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення учасників судового процессу, вивчивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про припинення її права власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1, на підставі ст. 365 ЦК України.

Позовні вимоги мотивували тим, що вони є співвласниками вказаного будинку по 1/6 частині кожен, успадкованого ними після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 14 травня 1985 року.

1/6 частину спірного будинку, також успадкував батько померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_6, отримавши 29 червня 1991 року свідоцтво про право на спадщину за законом.

09 липня 1991 року ОСОБА_6 подарував успадковану ним 1/6 частину будинку ОСОБА_4. Проте, на час укладення договору дарування, будинок був значно поліпшений та добудований ОСОБА_2 після отримання його у спадщину, збільшена загальна площа будинку до 70,2 кв.м, а жила - до 48 кв.м, перебудовані глинобитні стіни ракушняком, обкладено будинок цеглою, повністю перероблено верх будинку та перекрито дах шифером, замінені вікна, двері та поли. У 2002 році, внаслідок прийняття виконкомом Фастівської міської ради Київської області рішення про погашення права власності іншого співвласника будинку ОСОБА_7 на 1/3 частину будинку у зв'язку з її непридатністю для проживання, частки позивачів та відповідачки у будинку змінилися і кожному з них стало належати по 1/3 частині будинку.

Посилаючись на те, що фактично батько ОСОБА_4 успадкував 1/6 частину спадкового будинку, та незаконно подарував їй 1/6, вже поліпшеного та збільшеного у розмірах і у вартості частину будинку, позивачі просили визнати частково недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 29 червня 1991 року, визнати частково недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 09 липня 1991 року, так як у договорі невірно зазначено розмір частки (не від успадкованого дарителем майна), та у зв'язку з тим, що частка відповідачки у будинку є незначною і вона в будинку не проживає, припинити право на частку у спільному майні, стягнувши на її користь із них, грошову компенсацію.

В подальшому, позивачі уточнили позовні вимоги і в остаточній редакції позовних вимог просили припинити право власності ОСОБА_4 на вказану 1/6 частину спірного будинку з виплатою їй грошової компенсації.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2010 року, яке залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2010 року та ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2010 року залишеним без змін рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційної інстанції, позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні задоволено, припинено право власності ОСОБА_4 на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1

Зобов»язано позивачів виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 11015 грн., яку внесено ними на депозитний рахунок суду, визнано право власності на цю частину будинку за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення експертизи в розмірі 5000,00 грн.

В жовтні 2011 року Фастівською міжрайонною прокуратурою Київської області в інтересах ОСОБА_4 було подано заяву про перегляд рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2010 року узв'язку з нововиявленими обставинами по вище вказаній цивільній справі, з посиланням на істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а саме: судом не враховано, що в договорі дарування, зазначено, що 1/6 частина спірного будинку складається з інших характеристик нерухомого майна, ніж в свідоцтві про право на спадщину за законом від 29 червня 1991 року, виданого на ім'я ОСОБА_6

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2013 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2010 року про припинення права власності ОСОБА_4 на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1 за наслідками його перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами скасовано та ухвалено нове, яким, в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на 1/6 частину будинку з виплатою грошової компенсації відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 вартість проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 4804,37 грн., 500,00 грн. виконавчого збору, 18,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій, всього: 5322,37 грн., як безпідставно стягнутих за скасованим рішенням.

Не погоджуючись з рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2013 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили, скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2013 року, ухвалити по справі нове, по суті позовних вимог рішення, а саме: припинити право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, з виплатою їй грошової компенсації, яку внесено ними на депозитний рахунок суду та визнати право власності на цю частину будинку за ними в рівних частинах, стягнути з ОСОБА_4 витрати на проведення експертизи в сумі 5000,00 грн., посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вважають, що обставини та документи на які посилався прокурор у своїй заяві знаходились в матеріалах справи на час ухвалення Фастівським міськрайонним судом Київської області рішення 21 липня 2010 року та досліджувались судом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2013 року, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 та ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачі не довели ту обставину, щочастка відповідачки у спільному майні є незначною. Крім того, з урахуванням відсутності у Фастівському районі у відповідачки іншого житла на праві власності, припинення її права власності на частину будинку, як вважав суд, завдасть їй значної шкоди.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пи ухваленні рішення, суд зобовязаний зясувати питання, зокрема щодо: наявності обставин (фактів) якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження, наявності інших фактичних даних, які мють значення для вирішення справи, правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов»язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини

Коленія суддів вважає, що вкзаним вимогам закону, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає так як висновки суду відповідають наявним в мтеріалах справи доказам.

Судом встановлено, що жилий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_5 - 1/2 частина та 1/2 частина ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Будинок був глинобитний, жилою площею 28,2 кв.м. Рішенням Фастівського міськвиконкому від 08 грудня 1980 року, ОСОБА_5 дозволено перебудувати веранду та кімнату у будинку розміром 6,0 X 8,0 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадщину, після смерті ОСОБА_5 прийняли позивачі (дружина та син померлого) та його батько ОСОБА_6 у рівних частках, тобто, по 1/6 кожний.

09 липня 1991 року ОСОБА_6 подарував належну йому 1/6 частку спірного будинку ОСОБА_4

Рішеннями Фастівського міськвиконкому від 24 грудня 2002 року №230/3 та від 18 червня 2010 року №115/1 погашено право власності ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на 1/2 частку спірного будинку, у зв'язку з тим, що ця частина будинку непридатна для проживання, зруйнована і відновленню не підлягає.

Також встановлено, що позивачка ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 знесла успадкований старий глинобитний будинок, і на його місці за власні кошти побудувала новий будинок, який не був предметом спадкування після смерті ОСОБА_5

Згідно довідки Фастівського міського бюро технічної інвентаризації Київської області, іншого житла на праві власності ОСОБА_4 не має.

Отже, судом встановлено, що на день подання позивачами вище вказаного позову до суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками жилого будинку АДРЕСА_1 по 1/6 частині кожний, а з врахуванням погашення права власності ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на 1/2 частину спірного будинку - по 1/3 частині будинку кожний.

При спільній частковій власності на будинок, право кожного власника не обмежується якоюсь конкретною частиною речі, а поширюється на всю річ.

При спільній частковій власності реальної частки, тобто частки, відособленої в натурі, не існує.

Реальна частка виникає лише у випадку поділу спільної власності або виділу частки в натурі в спільній власності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, і це не оспорюється сторонами по справі, що спірний буднок між співвласниками в натурі не ділився та порядок користуванняи ним не встановлювався.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновокм Фастівського міськрайонного суду Київської області про те, що здійснена ОСОБА_2 перебудова будинку при спільній частковій власності не поруджує право власності будь-кого із співвласників на спірний будинок, так як це майно є спільним майном.

Також, колегія суддів погожується з висновком Фастівського міськрайонного суду Київської області про те, що право на 1/6 частини спірного будинку виникло у ОСОБА_4 з моменту укладення договору дарування їй ОСОБА_6, 1/6 частини будинку - 09 липня 1991 року, прибудова здійснена ОСОБА_2 без згоди інших учасників, а тому частки позивачів і відповідачки як учасників у спільній власності на будинок не можуть бути змінені в порядку ст. 119 ЦК України (у редакції 1963 року).

Є правильним висновок суду першої інстанції і про те, що не може бути не значною частка ОСОБА_4 у праві власності на спірний будинок, та в зв»язку з чим, вказана частка не може бути виділена в натурі, так як частки сторін у справі на спірний будинок є рівними і позивачі у відповідності до ст. 60 ЦПК України не довели у суді зазначених обставин.

Крім того, перерахована на депозитний рахунок суду грошова компенсація вартості 1/6 частини будинку в розмірі 11 015 грн. та 10 120 грн., суперечить вимогам ст. 365 ЦК України (у редакції 2003 року), так як згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди -судом за дійсною (ринковою) вартістю будинку, станом на час розгляду справи., а як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи №67/67/08 від 09 липня 2008 року, вартість 1/6 частини спірного будинку становить 11 015 грн., яка визначена експертом на день смерті ОСОБА_5, а висновок експерта експертного будівельно-технічного дослідження №13/14-14 від 14 квітня 2014 року не може бути прийнятий судом до уваги, так як складений експертом за зверненням ОСОБА_2 від 10 квітня 2014 року, без поперджження експерта про кримінальну відповідальність, та без повідомлення та залучення до участі в проведенні експертного дослідження всіх сторін по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправоно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В ст. 365 ЦК України вказано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке прпинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об»єкта, який є спільним майном.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року №6-81цс11, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для усіх судів України.

За таких обставин, висновок Фастівського міськрайонного суду Київської області про скасування рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2010 року по даній цивільній справі за наслідками його перегляду за нововиявленими обставинами, з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_2, ОСОБА_3 в задоволенні позовних виог є правильними.

Так як Фастівський мсьрайонний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані докази, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень закону при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити..

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: