Справа №442/437/15-ц
Провадження №2/442/446/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Крамара О.В.

при секретарі - Харів І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 14 листопада 1996 року між нею та ОСОБА_2, було укладено шлюб, який у 2000 році було розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дочка - ОСОБА_3, після розірвання шлюбу неповнолітня дочка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2000 року з ОСОБА_2 в її користь стягнуто аліменти у розмірі ? всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

З 01 вересня 2014 року дочка, навчається в Дрогобицькій філії ТзОВ «Медичне училище «Медик» на платній формі навчання. Згідно Договору про навчання у вказаному навчальному закладі від 01 серпня 2014 року, термін навчання ОСОБА_3 становить 3 роки 6 місяців з 01 вересня 2014 року до 01 березня 2018 року. Пунктом 3.5. даного Договору визначена оплата навчання за перший навчальний рік у розмірі 12150,00 грн., за другий навчальний рік - 13150,00грн., за третій навчальний рік -14150,00грн., за четвертий навчальний рік - 10620,00грн.; відповідно загальна вартість навчання становить 50070,00 грн. Відповідач, який окрім сплати аліментів, жодної участі в утриманні чи вихованні дочки не приймає, матеріальної допомоги у додаткових витратах, пов'язаних з її навчанням не надає.

Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.7-8 ст. 7 СК України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Це кореспондується зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Сімейним законодавством України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК), виходячи з принципу рівності участі батьків в утриманні дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі, одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Відповідно до положень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках застосуванні судами передбаченої у ст. 185 СК участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Дочка, ОСОБА_5, успішно навчається у вказаному навчальному закладі, зацікавлена в досконалому оволодінні майбутньою професією та мріє стати хорошим спеціалістом в обраній галузі. Для оплати навчання дочки нею були використанні власні заощадження та заощадження її батьків, так як вона працюю медсестрою в педіатричному відділенні Дрогобицької міської поліклініки, і крім заробітної плати та аліментів на дочку, інших доходів не має.

Згідно квитанцій від 01.08.2014р., 29.10.2014р., 17.12.2014р. нею було оплачено частину навчання за перший навчальний рік у розмірі 9720,00 грн., а до 10 травня 2015 року (згідно п. 3.5. Договору) вона повинна сплатити решту у сумі 2430,00грн, тому вважає, що половину вже понесених додаткових витрат на навчання дитини, та які вона повинна понести для повної оплати першого року навчання дочки, повинен також нести і батько.

Виходячи з наведеного, вважає, що відповідач має відшкодувати додаткові витрати, понесені нею на оплату навчання дочки, в сумі 4860,00 грн., а також половину суми, яку необхідно оплатити до 10 травня 2015 року у розмірі - 1215,00грн. З врахуванням наведеного, вона змушена звернутися з даним позовом в суд.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні, заперечив щодо задоволення позову з підстав викладених в письмовому запереченні, при цьому покликаючись на безпідставність та необґрунтованість позову, просить в його задоволенні відмовити. Додатково пояснив, що у його довірителя фінансово немає можливості плати такі витрати.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного.

Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебували у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду у 2000 році було розірвано. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 2000 року вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 у розмірі ? всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Дочка ОСОБА_3 з 01 вересня 2014 року, навчається в Дрогобицькій філії ТзОВ «Медичне училище «Медик» на платній формі навчання, що підтверджується Договором про навчання у вказаному навчальному закладі від 01 серпня 2014 року. (а.с. 4)

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).

Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Згідно ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини передбачений Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1991р.

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Навчання дочки ОСОБА_3, у Дрогобицькій філії ТзОВ «Медичне училище «Медик», не є особливими обставинами, зазначеними у ст.. 185 СК України, а тому з врахуванням наведеного та матеріального становища відповідача, який ніде не працює, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки відповідач платить аліменти на утримання дочки до досягнення повноліття. Після досягнення дочкою - ОСОБА_3 повноліття, якщо вона продовжуватиме навчання і у зв»язку з цим потребуватиме матеріальної допомоги то вона вправі звернутися з відповідним позовом до відповідача.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачем при поданні позову судовий збір не сплачувався, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з позивача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 180-185 СК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок - судових витрат в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.