У Х В А Л А

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Олійник А.С.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про стягнення депозитного вкладу та нарахованих, але не виплачених, відсотків за договором строкового банківського вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Таврика» - Лемеша Миколи Володимировича, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» (далі - ПАТ «Банк «Таврика») про стягнення депозитного вкладу та нарахованих, але не виплачених, відсотків за договором строкового банківського вкладу.

В обґрунтування позову зазначав, що 4 січня 2012 року між ним та ПАТ «Банк «Таврика» було укладено договір банківського вкладу «Пенсійний», відповідно до умов якого він вніс на відкритий вкладний (депозитний) строковий рахунок вклад у розмірі 51 000 грн, додатково

19 березня 2012 року - 2 000 000 грн, 17 квітня 2012 року: 49 000 грн та 800 000 грн, 18 червня 2012 року - 90 000 грн, 20 червня 2012 року -

10 000 грн, а всього 3 000 000 грн. Умовами вказаного договору передбачено право вкладника на щомісячне отримання процентів та своєчасне отримання суми всього вкладу на першу вимогу.

Посилаючись на те, що на його неодноразові звернення банк відсотки не сплачує та не повертає суму вкладу, ОСОБА_3, збільшивши у березні 2013 року позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ «Банк «Таврика» на його користь загальну суму вкладу та невиплачених відсотків у розмірі

3 241 308 грн 21 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 9 грудня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Таврика» на користь ОСОБА_3 грошовий вклад у сумі 3 000 000 грн та відсотки в розмірі 241 308 грн 21 коп. за договором банківського вкладу «Пенсійний» від 4 січня 2012 року, а всього 3 241 308 грн 21 коп.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Таврика» судовий збір на користь держави у розмірі 3 441 грн.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Таврика» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» - Лемеша М.В., просить рішення Ленінського районного суду

м. Кіровограда від 25 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 грудня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, ухвалені у справі судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Задовольняючи позов про стягнення суми депозитного вкладу та відсотків, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, що встановлені договором. Застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із положень ст. 526 ЦК України та умов договорів банківського вкладу.

Судом установлено, що 4 січня 2012 року між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_3 було укладено договір строкового банківського вкладу «Пенсійний», за яким банк прийняв на відкритий позивачу вкладний (депозитний) строковий рахунок грошові кошти у тимчасове користування до 5 липня 2013 року в загальній сумі 3 000 000 грн.

Відповідно до пп. 2.1 - 2.5 вказаного договору, банк зобов'язаний щомісячно нараховувати з розрахунку 24,5% річних та виплачувати проценти на суму вкладу.

Пунктом 3.1.7 договору передбачено, що банк зобов'язаний повернути вклад на першу вимогу вкладнику відповідно до умов п. 2.7 та з урахуванням пп. 2.8, 3.3.4.

Оскільки з листопада 2012 року банк перестав виплачувати позивачу нараховані проценти, ОСОБА_3 двічі, 27 листопада 2012 року та 4 грудня 2012 року, звернувся до відповідача з відповідними заявами-вимогами щодо пояснення причин несплати процентів та виконання вимог п. 3.1.6 договору строкового банківського вкладу.

Листом від 11 січня 2013 року позивача повідомлено про запровадження у банку тимчасової адміністрації.

Згідно з випискою з особового рахунку ОСОБА_3, розмір нарахованих за його вкладом відсотків станом на 28 лютого 2012 року складає 241 3018 грн 21 коп.

20 березня 2013 року постановою Правління Національного банку України № 97 вирішено відкликати банківську ліцензію в AT «Банк «Таврика» та ліквідувати вказану банківську установу.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

20 березня 2013 року прийнято рішення № 17 про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Таврика».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України № 4452-VI від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, а вказаний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону. Метою застосування цієї черговості є забезпечення неупередженого ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку та врахування їх пріоритетності. Застосування ж у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, загального порядку задоволення вимог вкладників суперечить цій меті. Крім того спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду, тому у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, належним відповідачем є Фонд гарантування вкладів (уповноважена особа Фонду).

Проте, на порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України зазначене залишилося поза увагою як суду першої так і апеляційної інстанцій, які не взяли до уваги вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та доводи позивача про те, що на момент прийняття рішення про ліквідацію банку - 20 грудня 2012 року, строк дії договору банківського вкладу не закінчився, а відтак - відповідач згідно зі ст. 26 Закону має право на гарантоване Фондом відшкодування коштів за вкладом у сумі, яка не перевищує граничного розміру відшкодування коштів за вкладом та становить 200 000 грн, а задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, визначеному Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої

ст. 52 Закону.

Також не можна погодитися із судовими рішеннями в частині стягнення з відповідача суми судового збору на користь держави.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи (пп. 1, 5 ч. 2

ст. 37 Закону).

За змістом ч. 3 ст. 37 та ч. 6 ст. 38 Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення виконує повноваження органів управління банку, приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку, у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб (пп. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 48 Закону).

За таких обставин, у суду не було законних підстав для стягнення з ПАТ «Банк «Таврика», повноваження якого, починаючи з 20 березня

2013 року, виконує уповноважена особа будучи виконавчим органом банку, судового збору на користь держави.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованим, а тому відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 341, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Таврика» - Лемеша Миколи Володимировича, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 грудня 2014 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про стягнення депозитного вкладу та нарахованих, але не виплачених, відсотків за договором строкового банківського вкладу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

А.С. Олійник