АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1336/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Савенко В. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В. , Пономаренка В. В.
при секретаріРибасюк О.С.,

з участю: прокурора Куліш А.А. та

представника Щербатюк Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу начальника відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції В.О. Чирви на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2015 року по цивільній справі за скаргою Золотоніського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі стягувача Золотоніської районної державної адміністрації , про визнання постанови державного виконавця неправомірною її скасування та зобов'язання вчинити дії , -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року виконувач обов'язків Золотоніського міжрайонного прокурора юрист 1 класу Олійник І.П. звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Відділу ДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції Щербатюк Л.О. від 09 лютого 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2012 року, видано виконавчий лист № 2306-2696-12 від 04 квітня 2013 року, яким встановлено повернути земельну ділянку площею 1,21 га, ринкова вартість якої складає 242 000 грн., що розташована в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району з кадастровим номером НОМЕР_2 до власності держави в особі Золотоніської районної державної адміністрації. Боржником у виконавчому листі значиться ОСОБА_9.

09 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 46422807, оскільки резолютивна частина рішення не містить заходів примусового стягнення, виконавчий лист не підлягає примусовому виконанню у відділі ДВС (на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

24 лютого 2015 року Золотоніським міжрайонним прокурором направлено скаргу начальнику ВДВС Золотоніського МРУЮ Чирві В.О. з проханням скасувати постанову від 09 лютого 2015 року, за результатом розгляду якої, 19 березня 2015 року начальником ВДВС Золотоніського МРУЮ постановлено відмовити в задоволенні скарги. На що , на думку прокурора, у начальника ВДВС не було законних підстав, оскільки рішення суду не було виконане.

Вважаючи незаконними дії начальника ВДВС Золотоніського МРУЮ Черкаської області, а постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09 лютого 2015 року такою, яка не відповідає дійсним та фактичним обставинам, прокурор просив суд :

- скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. від 09 лютого 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження № 46422807 як незаконну;

- визнати постанову начальника ВДВС Золотоніського МРУЮ Чирви В.О. від 03 березня 2015 року про відмову в задоволенні скарги щодо скасування постанови головного державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. від 09 лютого 2015 року неправомірною та скасувати.

- зобов'язати головного державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. усунути порушення вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та відкрити виконавче провадження за виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 2306-2696-12 від 04 квітня 2013 року.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2015 року визнано постанову головного державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. від 09 лютого 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження № 46422807, за виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 2306-2696-12 від 04 квітня 2013 року неправомірною та скасовано.

Визнано постанову начальника ВДВС Золотоніського МРУЮ Чирви В.О. від 03 березня 2015 року про відмову в задоволенні скарги щодо скасування постанови головного державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. від 09 лютого 2015 року неправомірною та скасовано.

Зобов'язано головного державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. усунути порушення вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та відкрити виконавче провадження за виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 2306-2696-12 від 04 квітня 2013 року.

Зобов'язано ВДВС Золотоніського МРУЮ про виконання ухвали повідомити суд і Золотоніського міжрайонного прокурора не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції , начальник відділу ДВС Золотоніського МУЮ - Чирва В.О. подав апеляційну скаргу, вказавши , що при постановленні оскаржуваної ухвали було допущено неповноту розгляду , не враховано дійсних обставин справи та правових норм , що регулюють питання виконання судових рішень і порядок оскарження дій державних виконавців .

Апелянт зазначав, що заява прокурора про примусове виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду від 04.04.2013 р. про повернення земельної ділянки площею 1,21га. вперше надійшла до ДВС на виконання 26.04.2013 р.

Державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 37776028. В ході даного примусового виконання виконавчого документу було встановлено, що відповідно до ч. З. ст. 60 Земельного Кодексу України дана земельна ділянка Золотоніською районною державною адміністрацією надавалася у власність для ведення особистого селянського господарства, а тому вказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

З 1 січня 2013 року, відповідно до внесених змін до статті 122 Земельного Кодексу України, - розпорядником земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, є - центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, а рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2012 року не був скасований державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_9 та зареєстрований Державним земельним кадастром 18 листопада 2008 року. Було визнано незаконним та скасовано рішення Золотоніської РДА від 24 жовтня 2008 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,21 га та її передачі у власність громадянці ОСОБА_9 для ведення особистого сільського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району. Було визнано недійсним державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку. Але скасованим даний державний акт не був.

Оскільки від правильного змісту рішення, що підлягає виконанню, залежать зміст і характер виконавчих дій, потрібних для виконання рішення, повідомлення змісту рішення є необхідною передумовою здійснення виконавчого провадження, то ,відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» , державний виконавець Щербатюк Л.О. 23 травня 2013 року та 19 вересня 2013 року звернулась в суд про роз'яснення рішення суду, повідомлення порядку виконання даного виконавчого документу та заміну сторони у виконавчому провадженні - із Золотоніської РДА на Головне управління Держземагенства у Черкаській області.

Ухвалою Золотоніського міськрайсуду Черкаської області від 31 травня 2013 року державному виконавцю було відмовлено у роз'ясненні рішення суду, а ухвалою від 15 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

06 лютого 2015 року до відділу ДВС Золотоніського МРУЮ повторно надійшла заява від Золотоніської міжрайонної прокуратури про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2306-2696-12, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 04 квітня 2013 року.

Але з резолютивної частини рішення, заяви про відкриття виконавчого провадження , - не вбачалося у який спосіб та в якому порядку повинно виконуватись дане рішення суду, які дії повинен вчинити боржник або утриматись від їх вчинення.

Оскільки рішення, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, або рішення немайнового характеру - складають окрему групу рішень, які підлягають примусовому виконанню. Для даної групи виконавчих проваджень передбачено окремий порядок виконання, який суттєво відрізняється від загального порядку, встановленого для всіх інших, в першу чергу тим, що в процесі виконавчого провадження за такими документами не завжди застосовуються загальноприйняті заходи примусового виконання, як-то звернення стягнення на майно, доходи боржника, вилучення у останнього предметів тощо.

Головним державним виконавцем Щербатюк Л.О. при розгляді зазначеної заяви було дотримано вимоги ст. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись п. 8 ст. 26 вказаного Закону 09 лютого 2015 року було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, на думку апелянта , на законних підставах.

А судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали про скасування постанови державного виконавця від 09 лютого 2015 року порушено вимоги п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не відповідає ст. 18 того ж Закону, та не враховано, що дана постанова винесена на законних підставах , передбачених п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, апелянт вважає , що прокурор пропустив встановлений нормами Кодексу про адміністративне судочинство України строк для оскарження постанов державного виконавця про відмову у прийняття виконавчих документів до примусового виконання, який не може перевищувати десяти календарних днів з моменту отримання її стягувачем. А скарга Золотоніської міжрайонної прокуратури до відділу ДВС Золотоніського МРУЮ про скасування постанови від 09 лютого 2015 року подана з порушенням встановлених строків оскарження постанови державного виконавця, оскільки була вручена особисто прокурору Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 20 лютого 2015 року.

Тому, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, апелянт просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити Золотоніській міжрайонній прокуратурі в задоволенні скарги до відділу ДВС Золотоніського МРУЮ черкаської області в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Ч. 1 ст. 386 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

П.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Тому посилання апелянта на строки оскарження дій працівників ДВС , які визначені Кодексом адміністративного судочинства України, - є безпідставні. А про пропуск строків визначених ЦПК України апелянт не вказував.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч.1 ст.126 ЗК право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12 зазначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Аналіз абз. 1 п. 12 розд. Х «Перехідні положення» ЗК України з урахуванням ч. 2 ст. 19 Конституції України дає підстави для висновку про те, що й державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним.

Отже, висновок про те, що визнання державного акта на право власності на земельну ділянку не передбачено законодавством, суперечить наведеним нормам закону.

Також , при розгляді справи № 6-57цс13 , Верховний Суд України висловив правову позицію, що частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Посилання в заяві на те, що перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в статті 140 ЗК України й що він є вичерпним, не може бути визнано підставою для перегляду судового рішення, оскільки статтею 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку. Разом із тим у справі, яка переглядається, судом установлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2012 року , суд вирішив:

1.Визнати незаконним та скасувати розпорядження Золотоніської районної державної адміністрації від 24.10.2008 року №547 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,21 га. та її передачі у власність громадянці ОСОБА_9 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради .

2.Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий ОСОБА_9, зареєстрований Державним земельним кадастром 18.11.2008 року.

3.Повернути земельну ділянку площею 1,21 га ринкова вартість якої складає 242 000грн., що розташована в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району з кадастровим номером НОМЕР_2 до власності держави в особі Золотоніської районної державної адміністрації.

Таким чином , резолютивна частина даного рішення відповідає як правовим нормам, що регулюють питання законності надання у власність (володіння) земельних ділянок та припинення права власності особи на земельну ділянку.

На підставі даного рішення суду було видано виконавчий лист Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 2306-2696-12 від 04 квітня 2013 року /а.с.11-12/ , який за формою і змістом відповідає вимогам ст.18 Закону України "Про виконавче провадження".

При попередньому зверненні його до виконання /а.с.13/, ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 31 травня 2013 року державному виконавцю було відмовлено у роз'ясненні зазначеного рішення суду, а ухвалою від 15 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні /а.с.18-20/.

Отже, судом було встановлено, що рішення є зрозумілим і підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні , - відсутні.

При винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийняття до виконання виконавчого документа) від 09 лютого 2015 року /а.с.40/ , державний виконавець ВДВС Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. керувалася п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» та виходила з тих підстав , що резолютивна частина рішення не містить примусового стягнення, а виконавчий документ не підлягає примусовому виконанню у відділі ДВС.

За пунктом 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, державний виконавець при прийнятті рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження, повинен у постанові зазначити, які саме передбачені законом інші обставини виключають здійснення виконавчого провадження. В постанові, яка є предметом оскарження, такі обставини не вказані.

Тому , з урахуванням зазначених обставин, у державного виконавця не було правових підстав до відмови у відкритті виконавчого провадження за пунктом 8 частини першої статті 26 вище згаданого Закону.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що постанова головного державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. від 09 лютого 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження № 46422807 , - є неправомірною і підлягає скасуванню.

А , враховуючи, що в порядку , який передбачений ст. 82-83 Закону України "Про виконавче провадження" , начальник ВДВС Золотоніського МРУЮ за заявою прокурора своєю постановою не скасував постанову державного виконавця, то суд вірно зазначив , що й постанова начальника ВДВС Золотоніського МРУЮ Чирви В.О. від 03 березня 2015 року про відмову в задоволенні скарги щодо скасування постанови головного державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ - Щербатюк Л.О. від 09 лютого 2015 року - є неправомірною і має бути скасована.

При цьому правомірно зобов'язавши ВДВС вчинити виконавчі дії по виконанню судового рішення.

Під час апеляційного розгляду представник апелянта Щербатюк Л.О. вказаних висновків суду не спростувала і про наявність передбачених законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження доказів не надала.

За таких обставин, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Тому судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу начальника відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції В.О. Чирви на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2015 - відхилити.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2015 року по цивільній справі за скаргою Золотоніського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі стягувача Золотоніської районної державної адміністрації , про визнання постанови державного виконавця неправомірною її скасування та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :