ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування україни Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім.О.В.Музиченка, Національний університет біоресурсів і природокористування України, Третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання квартири АДРЕСА_1 їх спільною сумісною власністю посилаючись на те, що житловий будинок за вказаною адресою перебуває на балансі відповідача ОСОБА_4 навчально-дослідного господарства ім.О.М.Музиченка Національного університету біоресурсів і природокористування України. Позивачі звернулися до відповідачів з заявами про надання дозволу на приватизацію даної квартири але згоди небуло надано. Вважають відповідачі порушили їх право на приватизацію, а також не врахували давність користування ними та їх сімями зазначеним житловим приміщенням.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що в 2000 році на спільному засіданні профкому та адміністрації НДГ Великоснітинське виділили чотирікімнатну квартиру в будинку тваринника на території тваринництва навчально-дослідного господарства батьку позивачів ОСОБА_3 і сімї. В 2004 році видано Ордер №2 на вказану квартиру матері позивачів ОСОБА_5, яка померла в 2010 році і квартира перейшла по спадщині її дітям, які фактично прийняли спадщину так, як постійно там проживали і користувалися вказаною квартирою та доглядали за нею. В 2014 році був виготовлений технічний паспорт на квартиру на імя ОСОБА_1. Просять суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що дійсно від господарства ОСОБА_6 була надана квартира АДРЕСА_2, яку він приватизував. Позивачі ніколи не працювали у господарстві і їм не виділялося житло. ОСОБА_2 взагалі зареєстрований за даною адресою з 2007 року. Просить суд в задоволені позову відмовити.

Третя особа - ОСОБА_6 в судовому засідані позовні вимоги підтримав і суду пояснив, що господарство надало квартиру для його сімї. В подальшому він виписався і приватизував іншу квартиру, а сімя залишилася проживати у спірній квартирі в якій проживають і до цього часу. Дружина якій видавався ордер померла в 2010 році і квартиронаймачем стала донька позивач по справі. Вважає, що позивачі мають право на визнання за ними права власності на дану квартиру.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що житловий будинок № 8 по вул.Трудовій в с.Велика Снітинка Фастівського району Київської області перебуває на балансі ВП НУБіП України Великоснітинське Навчально-дослідне господарство ім.О.В.Музиченка, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру обєктів державної власності щодо державного майна (а.с.8.42-46).

20 квітня 2000 року на спільному засіданні профкому та адміністрації навчально-дослідного господарства Великоснітинське було виділено чотирікімнатну квартиру в будинку тваринника на території тваринництва навчально-дослідного господарства ОСОБА_3 та його сімї ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1 (а.с.12). В 2001 році видано Ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_3 (а.с.39).

31 березня 2004 року на спільному засіданні профкому та адміністрації навчально-дослідного господарства Великоснітинське було виділено звільнену квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_3, яку він в подальшому приватизував та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно зареєстровано в Фастівському МБТІ 20.07.2004 року (а.с.62,79,80).

Згідно з Ордером на право займання квартири АДРЕСА_3 даний ордер було видано ОСОБА_7 дружині ОСОБА_3 та її сімї (а.с.19).

Як вбачається з листа ОСОБА_4 сільської ради Фастівського району Київської області №159 від 22.04.2015 року після смерті ОСОБА_7, яка померла 11.09.2010 року, була записана як квартиронаймач позивачка ОСОБА_1 (а.с.67, 81,82).

В 2014 році Адміністрація та профспілковий комітет ВП НУБіП України Великоснітинське звернулося з листом до Національного університету біоресурсів і природокористування України про надання дозволу на приватизацію квартир працівниками господарства та їх сімей в тому числі і ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно з листа Міністерства освіти і науки України повідомлено, що розглянуто звернення про приватизацію квартир в будинку, який перебуває на балансі Національного університету біоресурсів і природокористування України та вразі надходження документів, визначених законодавством, щодо передачі до комунальної власності квартир в вищезазначених будинках розгляне в установленому порядку (а.с10). В подальшому дане питання не розглядалося.

Відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватися у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування.

Виходячі з норм вищезазначеного Закону законодавець передбачив право субєктів у віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд на передачу їх у комунальну власність але не обовязок.

Відповідно до ст.ст.316, 317,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивачі в своїй позовній заяві зазначили, що їх позбавили права на приватизацію квартири в якій вони проживають та не було враховано давність користування вищевказаним житловим приміщенням.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом».

Відповідно до п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: «Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальнадавність), якщо інше не встановлено ЦК.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Разом з тим, позивачі зареєстровані в спірній квартирі ОСОБА_1 з 05.05.2004 року, ОСОБА_2 з 07.07.2007 року, що неуможливлює визнання за ними права власності на вказане майно в порядку набувальної давності.

Також, в дебатах представником позивачі зазначено, що вони мають право на вищезазначену квартиру в порядку спадкування після своєї матері так, як постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак, квартира АДРЕСА_3 не належала на праві власності померлій ОСОБА_7.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов безпідставний, не грунтується на чинному законодавстві і задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.3,10,11,60,61,212,215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст.15,16,316,317,321,344 ЦК України, Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування україни Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім.О.В.Музиченка, Національний університет біоресурсів і природокористування України, Третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ Г.В.Соловей