Справа № 396/1153/15-ц
Провадження № 2-о/396/56/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді - Кухарської Н.А.,

з участю секретаря - Стеценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новоукраїнка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИВ:

заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки від 01.11.1972 року. Вказаний факт заявник просить встановити з метою реалізації ним права на пенсію, а саме для призначеної пенсії за віком. При зверненні до УПФУ заявнику повідомили, що у відомостях трудової книжки ім»я заявника не ідентифікується з паспортними даними. У зв»язку з цим, заінтересована особа відмовила заявнику в призначені пенсії за віком, а тому він звернувся до суду.

Заявник в судовому засіданні викладені вимоги в заяві підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з викладених в заяві підстав.

Представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області, в судове засідання з"явилась та проти задоволення вимог щодо встановлення приналежності трудової книжки заявнику не заперечувала. Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно даних паспорта заявник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області № 23 від 05.05.2015 року, для визначення права призначення пенсії було встановлено, що трудова книжка, видана 01.11.1972 року, титульна сторінка не ідентифікується з паспортними даними заявника (а.с.12).

Згідно із ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України визначено які категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Пунктом 6 ч.1 вказаної статті передбачено встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів. За змістом ч.2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж передбачені частиною першою статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних органів за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 256 ЦПК України.

Так, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому, в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно до вимог Закону України «Про Пенсійне забезпечення», а також Постанови Управління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», дані про особу для довідок для призначення пенсії заносяться в довідки із особових справ осіб, що працювали на підприємстві, та наказів по підприємству.

Обгрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначав, що в позасудовому порядку він не має можливості встановити зазначений факт.

Згідно із ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Про належність саме заявнику трудової книжки від 01.11.1972 року на ім»я «ОСОБА_1» свідчать подані заявником документи.

На підтвердження своїх доводів заявником надані до суду його паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, трудова книжка, які підтверджують належність заявнику документів, належність яких він просить встановити.

За наведених обставин, суд вважає доведеним, що трудова книжка від 01.11.1972 року на ім»я «ОСОБА_1» в дійсності належить заявнику ОСОБА_1.

Оскільки даний факт підтверджений письмовими доказами, іншим шляхом встановити факт належності заявнику трудової книжки неможливо, та враховуючи, що спір по підтвердженню трудового стажу відсутній, а встановлення належності вказаного заявнику документу необхідно останньому для оформлення пенсії за віком, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 234, 256, 257 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, - задовольнити повністю.

Встановити факт приналежності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - трудової книжки від 01.11.1972 року на ім»я «ОСОБА_1, 1955».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Н. А. Кухарська