30 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання договорів удаваними правочинами, визнання майна таким, що набуто подружжям під час шлюбу та поділ майна,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_9, на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання договорів удаваними правочинами, визнання майна таким, що набуто подружжям під час шлюбу та поділ майна.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15 травня 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 укладено шлюб. За час перебування у шлюбі, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 придбали будинок із земельною ділянкою вартістю 11 000 дол. США. 03 червня 2003 року між
ОСОБА_10 та ОСОБА_5 укладено договір дарування, згідно якого, останній подарував ОСОБА_10 земельну ділянку площею
0,1000 га та житловий будинок, що розташовані по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла, після смерті якої відкрилась спадщина до якої увійшли земельна ділянка та житловий будинок. Зазначав, що договори дарування земельної ділянки та житлового будинку від 03 червня 2003 року є договором купівлі-продажу, оскільки за земельну ділянку та житловий будинок було сплачено спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в розмірі 11 000 дол. США. Ураховуючи викладене позивач просив визнати договори дарування удаваними правочинами, визнати майно таким, що набуто подружжям під час шлюбу та здійснити поділ майна.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від

04 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання договорів удаваними правочинами, визнання майна таким, що набуто подружжям під час шлюбу та поділ майна відмовлено за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 лютого

2015 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від

04 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки до справи не залучено належних відповідачів.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого

2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання удаваним правочину з дарування земельної ділянки та визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що до справи не залучено належних відповідачів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03 червня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 укладено договори дарування земельної ділянки площею 0,1000 га та житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, посвідчені державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної Одеської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла. За життя остання зареєструвала своє право власності на зазначений будинок.

Спадщина яка залишилась після смерті ОСОБА_10, а саме: вищевказаного житлового будинку розподілено між спадкоємцями: ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_7 (батько),

ОСОБА_11(донька) в рівних частках.

Частиною 1 ст. 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд апеляційної інстанції встановив, що спір стосується та зачіпає інтереси ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_7 (батько), ОСОБА_11(донька), які є співвласниками цієї квартири, та які не є відповідачами по справі, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки апеляційний суд не наділений правом на заміну належного відповідача належним або залученням до участі у справі співвідповідача.

Доводи скаржника про те, що в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення відсутні висновки щодо позовних вимог, які стосуються визнання удаваним правочину з дарування спірної земельної ділянки, тоді як резолютивна частина оскаржуваного судового рішення містить відмову у задоволенні позовних вимог, які стосуються як спірного житлового будинку так і спірної земельної ділянки, не заслуговують на увагу суду, оскільки не впливають на висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав не залучення до справи належних відповідачів.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_9, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання договорів удаваними правочинами, визнання майна таким, що набуто подружжям під час шлюбу та поділ майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко