У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Торгово-промислової палати України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 липня 2014 року вона була прийнята на посаду заступника директора Департаменту з питань експертної діяльності та консалтингу Торгово-промислової палати України із випробувальним терміном 6 місяців. 19 січня 2015 року її було ознайомлено з наказом № 04л про звільнення на підставі ст. 28 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_156/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1> як такої, що не витримала випробування.

Вважала своє звільнення незаконним, оскільки звільнена була після закінчення випробувального терміну, за весь час якого про жоден із випадків незадовільного виконання службових обов'язків попереджена не була. Крім того, при прийомі на роботу вона не була ознайомлена з її трудовими обов'язками, а також не надано підтвердження того, що її випробувальний термін, який не має перевищувати трьох місяців (ст. 27 КЗпП України), а складає 6 місяців, погоджено з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд поновити її на роботі на посаді заступника директора Департаменту з питань експертної діяльності та консалтингу, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно виходив із того, що службова записка директора департаменту, що стала підставою для звільнення позивачки з роботи на підставі ст. 28 КЗпП України датована 24 грудня 2014 року, тобто до закінчення строку випробування, і має висновок про незадовільні результати випробування ОСОБА_4 на займаній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_156/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1> коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах.

Проте ОСОБА_4 в період з 12 січня 2015 року до 16 січня 2015 року була відсутня на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, а звільнена в перший день виходу на роботу, оскільки строк випробування було продовжено на відповідну кількість днів, протягом яких вона була відсутня (ст. 27 КЗпП України), тому відсутні підстави вважати, що позивач з 15 січня 2015 року продовжила працювати, як така, що пройшла випробувальний термін.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта В.А. Черненко