У Х В А Л А

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Шевчук З.М., про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_7 Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2. Про існування оспорюваного заповіту йому стало відомо після смерті матері.

Посилаючись на те, що на момент складання заповіту, його мати була тяжко хворою людиною, після смерті рідного брата матері 5 лютого 2003 року її психічний стан значно погіршився і на час складання заповіту вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, просив задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року, позов задоволено: визнано недійсним заповіт від 6 квітня 2007 року, складений від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення касаційної інстанції та передачу справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції з підстав, передбачених пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 1 статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2015 року.

ОСОБА_4 вказує на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд, оцінивши зібрані у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки на час складання заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2015 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суди відмовляючи в задоволенні аналогічного позову дійшли висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що на час складання заповіту особа не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу -Шевчук Зоя Миколаївна, про визнання заповіту недійсним до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко