У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача борг у розмірі 156 294 Євро.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14 грудня 2012 року ОСОБА_2 позичив у нього 34 200 Євро та зобов'язався повернути борг до 20 лютого 2013 року. Вказував, що відповідач позику не повернув, а тому просив стягнути з останнього суму боргу з урахуванням штрафних санкцій.

Заочним рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 20 червня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики за розпискою від 4 грудня 2012 року у розмірі 34 200 Євро, штрафні санкції за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 122 094 Євро, а всього 156 294 Євро, що еквівалентно 1 827 692 грн 19 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики за розпискою від 4 грудня 2012 року у розмірі 34 200 Євро, що еквівалентно 977 003 грн 71 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій, виходив із того, що сторони уклали договір без визначення розміру процентів за користування коштами. Крім того, позивач не ставив вимог щодо стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Проте погодитись з рішенням апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 14 грудня 2012 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 34 200 Євро до 20 лютого 2013 року, що підтверджується розпискою.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф, що є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

У розписці, яку було надано суду, сторони погодили, що у випадку неповернення позики у вказані строки на всю суму боргу нараховуються штрафні санкції у розмірі 1 % за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Апеляційний суд зазначених вище норм матеріального та процесуального права, а також вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не врахував, не з'ясував предмет та підстави позову, не звернув уваги на те, що у розписці сторонами були погоджені штрафні санкції, та дійшов передчасного висновку про те, що визначені у розписці штрафні санкції не передбачені законом.

Таким чином судом апеляційної інстанції, у зв'язку з неповним з᾽ясуванням обставин справи, були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування ухваленого у справі апеляційним судом судового рішення та передачі справи на новий розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик