ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/391/15-ц,
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Ілюшик І.А.

при секретарі Заіка А.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільногірську цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

22.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.06.2013 року визнано за ним та ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частку АДРЕСА_1. ОСОБА_4 у квартирі не проживає. В квартирі, як член сімї позивача прописаний його син ОСОБА_3, однак у вересні 2013 року він добровільно покинув належну позивачу на праві спільної часткової власності квартиру і постійно проживає за іншою адресою. Ця квартира придбана відповідачем у шлюбі і він є її співвласником. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, хоча більше року відсутній без поважних причин за місцем реєстрації, має у власності інше житло. Права позивача порушені тим, що реєстрація відповідача перешкоджає йому оформити субсидію, а сплачувати комунальні послуги в повному обсязі він не має можливості. Просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування АДРЕСА_1, що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.

Позивач та його представник в судове засідання зявилися, позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі. Позивач наполягає на тому, що відповідач втратив право користування житлом на підставі його відсутності більш ніж один рік без поважних причин, виїхав добровільно, має у власності інше житло де постійно проживає.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, пояснив, що між ним та позивачем склались неприязні стосунки в звязку з чим він був змушений виїхати з квартири у січні 2014 року, у квартирі залишились його речі. Зі своєю дружиною та дитиною він не проживає, а на теперішній час проживає з матірю у орендованому житлі. Він та його мати ОСОБА_4 намагались вселитися у спірну квартиру, однак позивач їм у цьому перешкоджає.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання зявилася, проти замовлення позову заперечувала. Пояснила, що відповідач не проживає у належній їй та позивачу квартирі з поважних причин через конфлікт. Вона в квартирі не проживає і ключів від вхідних дверей не має, оскільки ОСОБА_1 їй у вселенні перешкоджає. В квартирі проживає його нова сімя. ОСОБА_3 буде в квартирі проживати разом з нею, коли вона зможе туди вселитися.

Представник Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення осіб. які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками АДРЕСА_1, що вбачається з рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.06.2013 року і сторонами у справі не заперечується (а.с. 10-13).

У вказаному житлі зареєстрований відповідач ОСОБА_3 з 1995 року, а також зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4, дочка позивача ОСОБА_5, що вбачається з довідки про склад сімї від 02.04.2015 року за вих. № 704 (а.с. 15).

Згідно акту народного депутат від 08.04.2015 року за № 1069, ОСОБА_3 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2013 року, його особистих речей в квартирі немає. ОСОБА_3 проживає зі своєю родиною по вул. Леніна, 73/57 (а.с. 14).

З заяви ОСОБА_1 про скоєння кримінального правопорушення від 14.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 за допомогою їх повнолітнього сина ОСОБА_3 та її співмешканця намагалася вселитись в АДРЕСА_1. Листом за підписом начальника Вільногірського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області заявнику розяснено, що між ним та ОСОБА_1 склались цивільно-правові відносини (а.с. 53, 54).

На підтвердження сплати комунальних послуг за час проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем надані копії платіжних доручень останні з яких датовані 11.01.2014 року (а.с. 55-100).

Суд не приймає вказані квитанції, оскільки виходячи з положень ст. 58 ЦПК України вони є неналежним доказом, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування. Те, що відповідач сплачував комунальні послуги під час проживання у спірному житлі не має правового значення для розгляду справи.

ОСОБА_3 дійсно перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, що підтверджується копією актового запису про шлюб № 57 від 30.06.2012 року (а.с. 109). Шлюб на теперішній час не розірвано, що сторонами у справі не заперечується.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо кв. № 57 в буд. № 73 в м. Вільногірську Дніпропетровської області ОСОБА_3 є власником 1/2 частки вказаної квартири, яка придбана у серпні 2013 року (а.с. 110-113).

Згідно оглянутого в судовому засіданні матеріалу, який надійшов з Вільногірського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області по заяві ОСОБА_4 за № 944 від 12.08.2014 року, треті особа по справі 12.08.2015 року звернулася у відділ внутрішніх справи з заявою про те, що її колишній чоловік не дає їй ключі від АДРЕСА_1 та перешкоджає у користуванні належним їй майном. У своєму поясненні ОСОБА_1 підтвердив, що ключі колишній дружині не дає.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_3 виселився з АДРЕСА_1 після того, як купив з дружиною квартиру та зробив ремонт, це їй відомо зі слів знайомих. У 2014-2015 роках бачила відповідача біля будинку в який він переїхав. Пояснила, що знає де живе мати відповідача, але там вона його не бачила, а саму ОСОБА_4 бачила кілька разів.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає ОСОБА_3 з дитинства, він не проживає з позивачем приблизно півтора роки, живе в іншій квартирі з дружиною в м. Вільногірську.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_3 знає, у нього є власне житло з 2013 року, це їй відомо, оскільки її чоловік ставив у цій квартирі індивідуальне опалення, останній рік часто його бачить біля будинку № 73 по вул. Леніна. Бачила відповідача разом з його дружиною.

Свідки також пояснювали, що знають про конфлікт позивача та ОСОБА_4, щодо його конфлікту з відповідачем нічого пояснити не можуть.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_3 знає, він жив в квартирі з позивачем, не бачив його там з 2013 року, свідком скандалів між ОСОБА_3 та позивачем він не був, знає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 різали вхідні двері намагались потрапити в квартиру № 15. Це було один раз.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що бачив як ОСОБА_3 виходить з будинку № 73 по вул. Леніна і останній раз це було 03.06.2015 року, той викидав сміття.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачка не довела суду ту обставину, що вона відсутня в спірному будинку з поважних причин і не подала суду доказів поважності причин її відсутності у ньому.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Виходячи з положень вказаної норми підставами для визнання члена сімї власника житла таким, що втратив право користування є його відсутність без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов посилався на те, що відповідач у квартирі не проживає більше року, має у власності інше житло, з позовом звернувся до суду 22.04.2015 року, відповідач не заперечує, що не проживає у належній позивачу та третій особі квартирі з січня 2014 року, тобто більше одного року на час звернення з позовом до суду.

Доказів про наявність будь-яких домовленостей між ОСОБА_3 та власниками житла ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суду не надано.

Відповідач ОСОБА_3 не подав суду докази того, що він не проживає більше року в квартирі з поважних причин або в звязку з тим, що ОСОБА_1 чинить йому в цьому перешкоди. Доказів того, що в квартирі залишились належні йому речі суд не надав.

Те, що співвласник житла ОСОБА_4 не може вселитися в квартиру, оскільки позивач їй у цьому перешкоджає, що вбачається з наданого Вільногірським МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області матеріалу не впливає на вирішення питання про втрату права користування житлом відповідачем. Сам відповідач з позовом про вселення до суду не звертався, доказів того, що позивач перешкоджає йому у проживанні в квартирі суду не надав.

Кількість зареєстрованих в квартирі осіб дійсно може вплинути на призначення субсидії.

Наявність між співвласниками майна конфлікту не свідчить про те, що сам відповідач залишив спірну квартиру не з власної волі.

Отже, обставини непроживання відповідача без поважних причин в спірній квартирі понад один рік, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому відповідач за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим житлом.

Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року за № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюються протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду.

У Постанові ВСУ від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має права вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою.

Судом неодноразово розяснювалось особам, які беруть участь у справі, положення ст.ст. 10, 11, 60, 61 ЦПК України, розглянуті усі заявлені клопотання. Інших доказів суду не надано.

Виходячи з цього, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає за можливе позов задовольнити, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування АДРЕСА_1, що є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 15 в будинку № 67-б по вул. Леніна в м. Вільногірську Дніпропетровської області, що є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3, і/к № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.А.Ілюшик