Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про передачу предмета застави в заклад, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитно-заставним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, в рахунок погашення якої рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2012 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Mazda СХ-7, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - Mazda СХ-7). Відповідач у порушення умов договору автомобіль у заклад банку не передає, а тому позивач просив вилучити у ОСОБА_3 та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначений автомобіль, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таке ж положення відображено у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судами установлено, що 21 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір про надання коштів у розмірі 32 034,30 доларів США зі сплатою 10,56 % річних та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 18 січня 2013 року.

У забезпечення виконання вказаних зобов'язань за договором від 21 січня 2008 року ОСОБА_3 передала у заставу банку транспортний засіб - автомобіль Mazda СХ-7.

У зв'язку з неналежним виконанням умов указаного договору заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 345 592,78 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Mazda СХ-7, шляхом опису та передачі транспортного засобу ПАТ КБ «ПриватБанк» з правом продажу вказаного автомобіля з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Звертаючись до суду з указаним позов, банк зазначив, що неможливо виконати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2012 року, оскільки ОСОБА_3 не надає предмет застави - автомобіль Mazda СХ-7.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 9 Закону України «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Згідно з вимогами ст. 12.2.2. кредитно-заставного договору позичальник зобов'язаний за вимогою банку негайно доставити предмет застави за адресою, вказаною у ст. 17.13. цього договору і передати предмет застави в заклад по акту прийому-передачі.

Відповідно до ст. 12.2.3. кредитно-заставного договору, якщо предмет застави не був переданий у заклад або володіння банку в порядки та строки, визначені ст. 12.2.2. договору, позичальник надає банку право здійснити доставку предмета застави за адресою, вказаною у ст. 17.13. цього договору, у володіння банку для забезпечення його схоронності, як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави покладаються на позичальника. Позичальник зобов'язується не чинити у такому випадку жодних перешкод у заволодінні банком предметом застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що дається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя.

Таким чином, вірно встановивши, що банк скористався своїм правом на задоволення вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку, що вимога банку про передачу в заклад автомобіля разом з комплектом ключів та свідоцтвом про його реєстрацію не відповідає визначеним законодавством України способам захисту цивільних прав і суперечить рішенню суду про звернення стягнення на предмет застави.

Враховуючи викладене, місцевий та апеляційний суди дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська