У х в а л а

іменем україни

25 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «WM-Україна», про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «WM-Україна», про стягнення боргу, посилаючись на те, що 03 лютого 2005 року, 22 березня 2006 року, 25 грудня 2007 року та 25 березня 2008 року між ним та відповідачем в простій письмовій формі було укладено договори позики, у вигляді боргових зобов'язань, на загальну суму 602 тис. доларів США. Позивач передав вищезазначену суму коштів, а відповідач, за спільною домовленістю, зобов'язався повертати суми позик: за борговим зобов'язанням від 03 лютого 2005 року - протягом п'яти років, тобто до 03 лютого 2010 року; за борговим зобов'язанням від 22 березня 2006 року - терміном до 22 березня 2011 року; за борговим зобов'язанням від 25 грудня 2007 року - терміном на п'ять років, але у випадку необхідності через два року протягом трьох тижнів пісня вимоги позикодавця; за борговим зобов'язанням від 25 березня 2008 року - терміном на чотири роки, тобто до 25 березня 2008 року. Відповідач не повернув суму позики у встановлені борговими зобов'язаннями терміни, а тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням зміни курсу валют у розмірі 7 074 162 грн 20 коп. та судовий збір.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_2 борг за борговими зобов'язаннями у розмірі 7 074 162 грн 20 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог апеляційний суд указував на те, що при проведенні судової почеркознавчої експертизи експертами не взяті до уваги документи із зразками підпису, про які було зазначено в ухвалі суду першої інстанції про призначення експертизи, а судом першої інстанції не вжито заходів для витребування оригіналу боргового зобов'язання від 25 грудня 2007 року для проведення експертизи та не усунуто розбіжності між експертним висновком та висновком спеціаліста. У зв'язку з указаним апеляційним судом було призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу, однак позивач не надавши оригіналів документів для проведення експертизи ухилився від проведення такої експертизи, а експертиза була призначена саме для з'ясування питання про те, чи належать підписи на боргових зобов'язаннях від 03 лютого 2005 року, від 22 березня 2006 року, від 25 березня 2008 року ОСОБА_3 та час нанесення тексту на борговому зобов'язанні від 25 грудня 2007 року. Крім цього судом вживалися заходи не лише для витребування оригіналів боргових зобов'язаннях, а і для заслуховування пояснень безпосередньо позивача та його явка до суду була-визнана обов'язковою, проте позивач у судові засідання жодного разу не з'явився та будь - яких пояснень особисто не надав.

Апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

І.К. Парінова