У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Касьяна О.П.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» (далі- КП «ЗОЦОП» ЗОР) про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахункових сум, а саме з 26 жовтня 2013 року до 03 вересня 2014 року в розмірі 64 149,21 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідно до наказу № 26 від 24 травня 2013 року остання була звільнена з займаної посади з 24 травня 2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При розрахунку у день звільнення їй, у порушення приписів ст. 116 КЗпП України, не було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 604,38 грн, вихідну допомогу в сумі 6 324,61 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32 225,19 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2013 року з КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради було стягнуто на її користь заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки при звільненні. Зазначене рішення було виконано відповідачем, як правонаступником майна, усіх прав та обов'язків КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради лише 04 вересня 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з КП «ЗОЦОП» ЗОР на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 21 383,07 грн без урахування податків і обов'язкових платежів.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позивач у трудових відносинах з відповідачем не перебувала і на вказані правовідносини не мають поширюватись норми КЗпП УРСР, а отже на відповідача неможливо покласти відповідальність за порушення трудового законодавства, яке вчинено іншим підприємством, як на правонаступника щодо виконання судового рішення.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що за наказом № 26 від 24 травня 2013 року ОСОБА_6 була звільнена з займаної посади з 24 травня 2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2013 року з КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_6 було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 604,38 грн, вихідну допомогу в сумі 6 324,61 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32 225,19 грн (а.с. 6-7).

Як вбачається з видаткових касових ордерів від 24 липня 2014 року (а.с. 31) та від 04 вересня 2014 року (а.с. 32) КП «ЗОЦОП» ЗОР виплатило ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі у загальній сумі 3 334,96 грн.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04 червня 2014 року (а.с. 8-9) вбачається, що з 14 травня 2014 року державну реєстрацію КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради припинено за рішенням засновників.

Відповідно до п. 1.4 Розділу І Статуту КП «ЗОЦОП» ЗОР останній на підставі рішення Запорізької обласної ради №56 від 31 жовтня 2013 року є правонаступником майна та усіх прав і обов'язків КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради (а.с. 30).

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-114цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд у порушення вимог ст.ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України зазначених положень закону і роз'яснень Пленуму належним чином не врахував, помилково не прийняв до уваги те, що середній заробіток у зв'язку з несвоєчасним розрахунком, передбачений ст. 117 КЗпП України, стягується з моменту порушеного права по день фактичного розрахунку роботодавцем, в даному випадку правонаступником. Зазначаючи про відсутність обов'язку відповідача перед позивачем щодо виплати заробітної плати за час затримки розрахунку по заробітній платі, апеляційний суд залишив поза увагою положення п. 1.4 Розділу І Статуту КП «ЗОЦОП» ЗОР, відповідно до якого відповідач є правонаступником майна та усіх прав і обов'язків КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради, а отже відповідає за зобов'язаннями останнього у даних правовідносинах. Водночас, апеляційним судом залишено поза увагою, що виконання судового рішення на користь позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі саме відповідачем також свідчить про наявність між сторонами цивільно-правових відносин.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 303, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.П. Касьян
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова