Справа № 526/247/15-ц
Провадження № 2/526/243/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі :

головуючої судді: Заколодяжної О.А.

при секретарі: Шульзі Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадячі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

До

Гадяцької районної державної адміністрації,

Лисівської сільської ради

про

визнання права власності

на земельну ділянку в порядку спадкування ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Гадяцької районної державної адміністрації, Лисівської сільської ради про визнання Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 виданого на імя ОСОБА_1 ( співвласник ОСОБА_4) таким, що втратив чинність та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 3, 6674 га, розташовану на території Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_3, вартість земельної ділянки 86306,36 грн., що являється спадковим майном, яке залишилось після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

В своїй позовній заяві позивач вказує, що він та його мати ОСОБА_4 02.06.2004 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадковим майном, на яке видано свідоцтво, в рівних частках кожному, складалось з частини права на земельну частку (пай) розміром 3,25 умовних кадастрових га з земель, які перебували у колективній власності ВАТ « Лисівське» с. Лисівка, Гадяцького району. 23.07.2004 року Гадяцькою райдержадміністрацією було видано на імя позивача та його матері ОСОБА_4 два Державних акти на право власності на земельну ділянку площею 3,67 га, що розташована на території Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із зазначенням часток у спільній власності на землю по ? частці. ОСОБА_4 отримала Державний акт НОМЕР_4, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 133, а позивач отримав Державний акт НОМЕР_2, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 134. ОСОБА_4 02.08.2012 року склала заповіт, яким вона заповіла належну їй вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Після її смерті залишилась спадщина, що складається з ? частини вищезазначеної земельної ділянки. Позивач своєчасно звернувся до другої Миргородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де йому було відмовлено у звязку з тим, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку зазначений кадастровий номер НОМЕР_1, а у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначено інший кадастровий номер НОМЕР_3, в звязку з чим він вимушений був звернутися до суду з даною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій просив його позовні вимоги задовольнити та справу розглянути без його участі.

Представник відповідача Гадяцької районної державної адміністрації надав суду заяву в якій вказує, що Гадяцька районна державна адміністрація визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_4 та не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача в частині втрати чинності Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 виданого на імя ОСОБА_1 ( співвласник ОСОБА_4), просив справу розглянути без участі представника Гадяцької районної державної адміністрації.

Представник відповідача Лисівської сільської ради Гадяцького району до суду не зявився, але надали заяву в якій вказують, що Лисівська сільська рада позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, проти їх задоволення не заперечує і просять справу розглянути без участі їх представника.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.169 ЦПК України, суд може розглянути справу без позивача за наявності від нього заяви про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення зі слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 1261 ч. 1 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який пережив спадкодавця, діти спадкодавця та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_5, виданого повторно Великобайрацькою сільською радою Миргородського району Полтавської області .

ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Гадяцької райдержадміністрації від 18.06.2004 року № 313 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,67 га, розташовану на території Лисівської сільської ради Гадяцького району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, співвласником ? частки даної земельної ділянки являється ОСОБА_1,кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 133 від 23.07.2004 року.

ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Гадяцької райдержадміністрації від 18.06.2004 року № 313 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,67 га, розташовану на території Лисівської сільської ради Гадяцького району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, співвласником ? частки даної земельної ділянки являється ОСОБА_4, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 134 від 23.07.2004 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

02.08.2012 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області і зареєстрованого в реєстрі за № 71, яким на випадок своєї смерті заповіла належну їй земельну ділянку площею 3,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лисівської сільської ради Гадяцького району ОСОБА_1, а належну їй земельну ділянку площею 3,71 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лисівської сільської ради Гадяцького району заповіла ОСОБА_5.

Статтею 346 ч.1 п.11 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6, виданого 17.08.2012 року виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається з ? частини вищевказаної земельної ділянки.

Згідно спадкової справи № 396 другої Миргородської державної нотаріальної контори відкритої після смерті ОСОБА_4, спадщину за законом після її смерті прийняла та оформила ОСОБА_6, спадщину за заповітом прийняв ОСОБА_1. ОСОБА_5 відмовився від спадщини по заповіту посвідченого секретарем Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області і зареєстрованого в реєстрі за № 71.

Відповідно до ч.1ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно ч.1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_4 ? частини вищевказаної земельної ділянки.

Державним нотаріусом другої Миргородської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану частину земельної ділянки , в звязку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку зазначено кадастровий номер НОМЕР_1, тоді як у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначено кадастровий номер НОМЕР_3 .

В Постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція: «Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», який набув чинності 01.01.2013 року, у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використані зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Пунктом 1 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

П. 9 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначає, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Пунктом 60 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Позивачем була виготовлена технічна документація на земельну ділянку, що залишилась після смерті його матері ОСОБА_4 , яка розташована на території Лисівської сільської ради Гадяцького району , загальною площею 3,6674 га та якій був присвоєний кадастровий номер НОМЕР_3 .

В звязку з цим ОСОБА_1 вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку від 23.07.2004 року НОМЕР_4 виданий на його імя ( співвласник ОСОБА_4.) з кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_1 необхідно визнати таким, що втратив чинність, оскільки відмінності в кадастрових номерах однієї земельної ділянки перешкоджають в оформленні спадщини на земельну ділянку, що залишилась після смерті його матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону «Про державний земельний кадастр», до державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельну ділянку: кадастровий номер, місце розташування, опис меж, площа, міри ліній по периметру, координати про прив'язку поворотних точок меж до пунктів геодезичної мережі та ін. відомості.

У зв'язку з тим, що на вищезазначену земельну ділянку виготовлена технічна документація із землеустрою і вона має відмінності лише у кадастровому номері і внести зміни до Державного земельного кадастру в позасудовому порядку не вбачається можливим, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ч.1 п.11 ст.346, ст.ст.1261,1223,1225, 1268 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» ст.ст.10, 60, 197 ч.2, 213, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданий на імя ОСОБА_1 ( співвласник ОСОБА_4) таким, що втратив чинність.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку площею 3,6674 га, розташовану на території Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області , призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3 , вартістю земельної ділянки 86306,36 грн., що являється спадковим майном, яке залишилось після смерті його матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення , а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: О. А. Заколодяжна