30 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області, про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів, звільнення майна з-під арешту,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації та витрат на утримання дітей,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - відділ державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області, про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів, звільнення майна з-під арешту.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 3 серпня 2009 року. За час спільного проживання у сторін народились діти: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від

3 серпня 2009 року з позивача на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на дітей.

Посилаючись на те, що діти проживають з позивачем, а саме: ОСОБА_6 з 1 вересня 2010 року, а ОСОБА_7 з 1 червня 2012 року та знаходяться на його утриманні, відповідачка майнової допомоги не надає ОСОБА_4 просив припинити стягнення з нього аліментів та стягнути аліменти з ОСОБА_5 на неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі ј частини з усіх видів доходу та звільнити майно з-під арешту.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_4 про стягнення компенсації та витрат на утримання дітей.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 3 серпня 2009 року. За час спільного проживання у сторін народились діти: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 3 серпня 2009 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на дітей. Однак починаючи з

2009 року у ОСОБА_4 виникла заборгованість по сплаті аліментів. Зазначала, що оскільки невиплатою аліментів на неповнолітніх дітей її майнове становище значно погіршилось, ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по аліментам.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від

8 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до

ОСОБА_5, третя особа - відділ державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області, про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів, звільнення майна з-під арешту задоволено. Звільнено ОСОБА_4 від сплати аліментів та від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 28 772 грн 18 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ј частини з усіх видів її доходу щомісячно, починаючи з 8 жовтня 2014 року по 6 січня 2019 року, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Арешт накладений 9 листопада 2009 року постановою ВДВС Любашівського РУЮ Одеської області на все нерухоме майно та заборону його відчуження, що належить ОСОБА_4 скасовано. В частині стягнення аліментів за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації та витрат на утримання дітей відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 березня

2015 року рішення Любашівського районного суду Одеської області від

8 грудня 2014 року змінено. Скасовано його в частині звільнення ОСОБА_4 від сплати заборгованості по аліментах та пені за неналежне виконання обовʼязку по сплаті аліментів та скасування арешту майна боржника та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість по сплаті аліментів за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 3 серпня 2009 року в розмірі 26 966 грн та пеню за прострочення цього платежу в розмірі 16 224 грн. У задоволенні позовних вимог про скасування постанови державного виконавця Любашівського РУЮ від

9 листопада 2009 року про арешт майна боржника ОСОБА_4 та заборону його відчуження відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року та залишити в силі рішення Любашівського районного суду Одеської області від 8 грудня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до положень ст. 197 СК України з урахуванням майнового та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості по аліментах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та звільнення майна з-під арешту, та ухвалюючи в цій частині нове рішення суд апеляційної інстанції виходив із положень вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зокрема якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st223>, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Ухвалюючи судове рішення суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, оскільки висновок суду узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області, про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів, звільнення майна з-під арешту за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації та витрат на утримання дітей залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко