Справа № 442/7716/14 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/3735/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5 задоволено.

Суд зобовязав ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6, ОСОБА_5 перешкод у користуванні квартирою №4 в будинку №419 на вул. Стрийській в м. Дрогобичі Львівської області та надати їм ключі від вхідних дверей квартири.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки таким документам: витягу з рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №103 від 17.07.2014 року, рішенню Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2014 року, акту обстеження КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради від 02.02.2015 року.

Апелянт стверджує, що суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_5Г про те, що вона з 2003 року не проживає у спірній квартирі, в квартирі вона немає особистих речей, не сплачує за квартиру та проживає з сімєю у м. Львові.

Апелянт також звертає увагу на те, що суд, ухвалюючи рішення, посилався на норми закону, які регулюють правовідносини у сфері права власності на житло, а у даному випадку спірна квартира перебуває в комунальній власності.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1. ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3. ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що наймачем квартири № 4 на вул.Стрийській, 419 у м.Дрогобичі Львівської області, яка складається із двох жилих кімнат, площею 32,7 кв.м., кухні та комунальних вигод, загальною площею 44,3 кв.м., був ОСОБА_7, який помер 12.06.2014 року. В квартирі проживали та зареєстровані позивачі як члени сім`ї наймача, зокрема: ОСОБА_6 - колишня дружина, шлюб з якою розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2013 року, та ОСОБА_5 - донька.

Як встановлено із свідоцтва про одруження, ОСОБА_7 10.10.2013 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, відповідачкою у справі.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2014 року за позовом ОСОБА_7 позивачів було визнано такими, що втратили право користування квартирою та 10.04.2014 року їх виписано з квартири, а ОСОБА_2 як дружину зареєстровано у квартирі. Вподальшому, ухвалою цього ж суду від 18.07.2014 року заочне рішення було скасовано та закрито провадження у справі у звязку зі смертю позивача - ОСОБА_7

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору житлового найму. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі проживали в спірній квартирі і були зареєстровані як члени сім`ї наймача. Відповідачка ОСОБА_2, зареєструвавши шлюб з наймачем квартири ОСОБА_7 10.10.2013 року, поселилася в квартиру як його дружина, а після смерті останнього визнана наймачем цієї квартири з правом заключення договору найму і відкриття особового рахунку відповідно до рішення виконкому Дрогобицької міської ради від 17.07.2014 року № 103.

Як встановлено зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 помер 12.06.2014 року, а вже 10.10.2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, до відповідачки ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом про зобов'язання відповідачки не чинити позивачам перешкод у користуванні квартирою та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання позивачів такими, що втратили право користування цією квартирою, суд правильно виходив з того, що непроживання позивачів в квартирі було викликано поважними причинами, оскільки наймач поселив в квартиру без їх згоди свою другу дружину, чим створив конфліктну ситуацію, а після його смерті відповідачкою були змінені замки вхідних дверей квартири, чим позбавлено позивачів можливості вільного доступу до квартири та проживання в ній. Факт позбавлення позивачів вільного доступу до квартири та можливості користування нею шляхом зміни замків вхідних дверей і відсутності їх у позивачів визнала в судовому засіданні сама відповідачка, а позивачка за зустрічним позовом.

Суд дав належну оцінку акту від 02.02.2015 року про непроживання позивачів в спірній квартирі, складеного комісією КП «Житлово-експлуатаційне об»єднання» Дрогобицької міської ради, оскільки зі змісту зазначеного акта встановлено, що в результаті обстеження квартири на день перевірки в квартирі позивачі не проживали. Проте, як встановлено матеріалами справи, на день складання цього акта між сторонами вже існував спір, з яким позивачі звернулися до суду ще в жовтні 2014 року. Безпідставними є твердження відповідачки про непроживання позивачів в квартирі без поважних причин з 2000 року, оскільки як встановлено матеріалами справи, на той час ОСОБА_7 перебував з позивачкою ОСОБА_8 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.06.2013 року. Відповідачка ОСОБА_2 поселилася в квартиру та була зареєстрована після реєстрації з останнім шлюбу 10.10.2013 року, а тому факт непроживання позивачів в квартирі з 2000 року їй не міг бути відомим.

Як вбачається зі змісту як первісного, так і зустрічного позовів, позовні вимоги заявлені відповідно до положень ст.ст.63,64, 71 ЖК України. Проте суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові виходив з положень ст.ст.321,317,319,391 ЦК України та ст.155 ЖК України, які регулюють правовідносини, що виникають із здійснення права власності та його захист. При цьому, судом не було враховано, що квартира, яка є предметом спору, є неприватизованою і не перебуває у приватній власності жодної із сторін, а тому цей спір повинен вирішуватися за нормами Житлового кодексу України, саме за нормами якого і були заявлені як первісний, так і зустрічний позови.

Ураховуючи, що, ухвалюючи рішення, судом неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову про зобов'язання відповідача не чинити позивачам перешкод у користуванні квартирою, надати їм ключі від вхідних дверей квартири та відмовити у задоволенні зустрічного позову, відповідно до положень ст.ст.63, 64, 71 ЖК України.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6, ОСОБА_5 перешкод у користуванні квартирою №4 в будинку №419 на вул. Стрийській в м. Дрогобичі Львівської області та надати їм ключі від вхідних дверей квартири.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_9