У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Городоцького району Хмельницької області до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Хмельницькій області, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліна Анатоліївна, про визнання недійсними наказів про передачу земельної ділянки у власність, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року прокурор Городоцького району Хмельницької області в інтересах держави звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 на підставі наказів Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області від 18 квітня 2014 року та від 26 травня 2014 року безоплатно набуто у приватну власність земельну ділянку, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області з порушенням вимог діючого законодавства. Згідно з рішенням Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 11 лютого 2003 року № 2 вказану земельну ділянку віднесено до земель комунальної власності (землі випасу худоби індивідуального сектору), тому Головне управління Держземагенства в Хмельницькій області повинно було змінити цільове призначення земельної ділянки, а потім передати її у власність ОСОБА_3 Також зазначав, що остання не мала дійсних намірів використовувати дану земельну ділянку за цільовим призначенням, оскільки одразу, 11 липня 2014 року, її відчужила на користь ОСОБА_4

Ураховуючи викладене, прокурор просив суд визнати недійсними накази Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області від 18 квітня 2014 року та від 26 травня 2014 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 11 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, скасувати реєстраційний запис від 11 липня 2014, здійснений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 5 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано незаконними накази Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області від 18 квітня 2014 року про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовним розміром 2,0 га для ведення особистого селянського господарства та від 26 травня 2014 року про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Визнно недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, укладений 11 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Скасовано реєстраційний запис від 11 липня 2014 року, внесений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна - земельної ділянки. Стягнуто з Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у дохід держави по 82 грн 83 коп. судового збору з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_3 просять оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка площею 2,0 га до вирішення питання про передачу її у власність ОСОБА_3 належала до земель державної власності, тому Головне управління Держземагенства у Хмельницькій області мало повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою і передача її у власність ОСОБА_3 Отже, відсутні підстави для визнання недійсними як наказів Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області від 18 квітня 2014 року та від 26 травня 2014 року, так і договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки від 11 липня 2014 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов прокурора, виходив із того, що спірна земельна ділянка є землею сільськогосподарського призначення, тому оспорювані накази Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області від 18 квітня 2014 року та від 26 травня 2014 року є незаконними, оскільки прийняті з порушенням норм ст. ст. 20 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_589064/ed_2015_02_11/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 22 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_191/ed_2015_02_11/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 34 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_249/ed_2015_02_11/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 83 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_484/ed_2015_02_11/pravo1/T012768.html?pravo=1>. При цьому договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 11 липня 2014 року був укладений на підставі документів, що прийняті й видані ОСОБА_3 з порушенням норм земельного законодавства, тому він є недійсним і його реєстрація підлягає скасуванню.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно з наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 18 квітня 2014 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 26 травня 2014 року затверджено проект із землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області та надано останній дану ділянку у власність. 11 липня 2014 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки продала її ОСОБА_4

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом установлено, що рішенням Іванковецької сільської ради народних депутатів Городоцького району Хмельницької області від 24 березня 1995 року № 16 «Про закріплення земель у колективну власність за КСП ім. Ватутіна» було передано землі у колективну власність КСП ім. Ватутіна, які закріплені за підприємством згідно з планово-картографічних даних за 1995 рік.

На підставі розпорядження Городоцької районної ради народних депутатів Городоцького району Хмельницької області від 23 травня 1995 року «Про створення комісії на визначення земель, що підлягають передачі у користування КСП та сільськогосподарським кооперативам для передачі їм державних актів на землю» КСП ім. Ватутіна (його членам) було видано державний акт про право колективної власності на землю.

Відповідно до даних державного акта (плану меж, експлікації тощо) земельна ділянка, яка на даний час належить ОСОБА_4 не входила до складу земель колективної власності та розташована графічно значно нижче земель КСП ім. Ватутіна.

Зазначене також підтверджується фрагментами з публічної кадастрової карти України території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (за межами населених пунктів), фрагментом з індексної карти території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (за межами населених пунктів), фрагментом з плану бонітування агровиробничих груп грунтів Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (за межами населених пунктів), схемою прояву локальних факторів с. Іванківці Городоцького району Хмельницької області, схемою планувального зонування с. Іванківці Городоцького району Хмельницької області, схемою розповсюдження агро-виробничих груп грунтів с. Іванківці Городоцького району Хмельницької області.

Крім того, на виконання вимог Тимчасового порядку розмежування земель права державної та комунальної власності Іванковецькою сільською радою Городоцького району Хмельницької області було прийнято рішення від 11 лютого 2003 року № 2 «Про розмежування земель державної та комунальної власності на території Іванковецької сільської ради».

Згідно з п. 2 указаного рішення до земель державної власності, окрім інших, відійшли і землі резервного фонду, які знаходились за межами с. Іванківці Городоцького району Хмельницької області.

При цьому до земель комунальної власності були віднесені й землі випасу худоби індивідуального сектору, до яких не належить спірна земельна ділянка.

Так, земельна ділянка, що була згодом передана ОСОБА_3, була в складі земель резервного фонду, які відійшли у власність держави, що підтверджується листом відділу Держземагенства у Городоцькому районі Хмельницькій області від 16 жовтня 2014 року та відповіддю відділу Держземагенства у Городоцькому районі Хмельницькій області від 15 січня 2015 року, висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 7 травня 2014 року № 317.

Також знаходження спірної земельної ділянки за межами населеного пункту с. Іванківці (графічно вище на всіх схемах) та не у складі земель колективної власності (графічно нижче на всіх схемах) підтверджується викопіюванням плану земель Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, погодженого сільським головою на початку 2014 року.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

У ч. 1 ст. 58 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1820/ed_2012_07_05/pravo1/T041618.html?pravo=1> визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Разом з тим у порушення зазначених вимог апеляційний суд взагалі не дав правової оцінки вищевказаним доказам, які містяться в матеріалах справи.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, оскільки від того до яких земель (державної чи комунальної власності) належить спірна земельна ділянка, залежать інші позовні вимоги.

Також апеляційний суд при задоволенні позову прокурора щодо визнання недійним договору купівлі-продажу земельної ділянки не врахував, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, за таких обставин належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

З урахуванням наведеного, обраний прокурором спосіб захисту не відповідає вимогам закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-67цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення суду апеляційного суду не може вважатись законним та підлягає скасуванню.

У силу ч. 3 ст. 335 ЦПК України не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції.

Так, у п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1901/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення справи до судового розгляду, суд в обов'язковому порядку має вирішити питання про уточнення позовних вимог.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 5 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик