30 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні.
На обґрунтування позовних вимог зазначали, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року розірвано. Відповідно до рішення Деснянського районною суду м. Києва від 10 вересня 2012 року за ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнано право власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. 27 березня 2014 року ОСОБА_6 подарував 1/6 частину вказаної квартири своїй новій дружині ОСОБА_7 У зв'язку з наявними неприязними стосунками між сторонами спільне проживання в квартирі та спільне користування нею є неможливим. В задоволенні позову ОСОБА_4 про визначення порядку користування жилим приміщенням рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2012 року відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_6 про визначення порядку користування спірною квартирою рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 06 листопада 2013 року відмовлено. ОСОБА_6 мав намір продати позивачам свою 1/3 частку квартири, проте після проведення незалежної оцінки не погодився з визначенням її вартості. Оскільки відповідачі не проживають у спірній квартирі, мають інше житло, припинення права на частки у спільному майні, які є незначними, не завдасть істотної шкоди їх інтересам, позивачі просили припинити право відповідачів на частку у спільному майні сплативши грошову компенсацію.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого

2015 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6,

ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні задоволено. Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1. Виплачено ОСОБА_6 грошову компенсацію за належну йому 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 102 551 грн 67 коп., внесені на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва по платіжному дорученню від

30 жовтня 2014 року № 0.0.311780086.1. Визнано за ОСОБА_4,

ОСОБА_5 в рівних частках право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 Припинено право власності ОСОБА_7 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1. Виплачено ОСОБА_7 грошову компенсацію за належну їй 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 102 551 грн 67 коп., внесені на депозитний рахунок Деснянського районного суду

м. Києва по платіжному дорученню від 30 жовтня 2014 року

№ 0.0.311779270.1. Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року та залишити в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого

2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що припинення права власності на зазначену частку в спірній квартирі не завдасть істотної шкоди відповідачам, в порядку ч. 1 ст. 405 ЦК України ОСОБА_6 буде мати сервітутне право користування житлом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що припинення права власності на зазначену частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди відповідачам.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до цієї норми, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду України від

02 липня 2014 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-68цс14, що в силу положень ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог вірно виходив із з тих підстав, що порушується принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко