Справа № 545/864/14-ц
Провадження № 2/545/28/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючої судді Путрі О.Г.

при секретарі Кононець Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, про виселення з житлового приміщення ,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство « ВТБ Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, про виселення з житлового приміщення .

В обґрунтування позовних вимог вказувало на те, що 01 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачці кредит в розмірі 53600, 00 доларів США строком до 31 липня 2018 року, а остання зобов'язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним, в строк та порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 01 серпня 2008 року, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 22 по вул.Шевченка в будинку № 29 в с. Розсошенці Полтавського району та області, яка належить їй на праві власності.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 серпня 2008 року у розмірі 356548, 72 грн., звернено стягнення на квартиру № 22 по вул. Шевченка в будинку № 29 в с. Розсошенці Полтавського району та області.

Посилаючись на те, що звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх його мешканців, позивач просив суд виселити відповідача ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_2 зі спірної квартири на підставі статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги про виселення відповідача ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_2 з квартири підтримав, посилаючись на обставини та підстави , викладені в поданому до суду позові та доповненнях до нього.

Позовні вимоги щодо зняття осіб з реєстраційного обліку прохав залишити без розгляду. Ухвалою Полтавського районного суду від 22 квітня 2015 року вказані вимоги залишено без розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник за дорученням ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та прохали відмовити в їх задоволенні. Вказали, що відповідачка та її неповнолітня дитина зареєстровані та проживають на даний час в спірній квартирі та іншого житла не мають. Вважають, що спір можливо вирішити мирним шляхом, відповідачка бажає сплачувати кредит та, крім того, має інше нерухоме майно, яке зможе продати та погасити кредит.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору , - служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації проти задоволення позову заперечувала з огляду на проживання в квартирі малолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, третьої особи, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 356548, 72 грн. за кредитним договором № 169-08/1 від 01 серпня 2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 169-08/1/3, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 01.08.2008 року , - квартиру № 22 по вул. Шевченка в будинку № 29 в с. Розсошенці Полтавського району та області, належну ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу . Рішення перебуває на виконанні в ДВС Полтавського РУЮ. ( а.с.7 - 10) Встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачка ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 156, 165 ), що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Згідно із частин 1, 3 статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертаючись до суду із даним позовом ПАТ «ВТБ Банк» посилалось на те, що відповідачі підлягають виселенню зі спірного будинку, зокрема, відповідно до положень статті 40 Закону та статті 109 ЖК України.

Згідно із частиною 1 статті 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За положеннями частини 2 статті 40 Закону після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з частиною 3 статті 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При цьому, положення частини 2 статті 40 Закону та частини 3 статті 109 ЖК Української РСР встановлюють право банку прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та обов'язок мешканців звільнити спірне приміщення на письмову вимогу, зокрема, іпотекодержателя, у випадку такого позасудового врегулювання.

Таким чином із положень статті 40 Закону та статті 109 ЖК Української РСР випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з системного аналізу правових норм, вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та не є обов»язоковою при вирішенні спору по даній справі.

Але як встановлено та вбачається з повідомлення Полтавської дирекції УДППЗ « Укрпошта» від 05.09.2014 року № 464, позивач неодноразово 04.02.2013 року, 25.01.2014 року, 05.04.2014 року направляв відповідачці письмові вимоги щодо добровільного звільнення житлового приміщенні, першу вимогу відповідачка отримала особисто, інші повернуті по закінченню терміну зберігання, оскільки за поштовим відправленням адресат ОСОБА_1 не з»явилась, незважаючи на поштові повідомлення ( а.с. 183 , 15, 16).

Крім цього суд враховує, що справа тривалий час розглядалась Полтавським райсудом та відповідно про наявність зазначених вимог про звільнення житлового приміщенні відповідачеві ОСОБА_1 достеменно було відомо.

Статтею 18 Закону України « Про охорону дитинства » не встановлено порядку виселення дітей та обмежень на їх примусове виселення, у той час як ст.40 Закону України « Про іпотеку »передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців і цей перелік не містить заборони на виселення дітей.

Таким чином, позовні вимоги про виселення відповідача та її малолітньої дитини підлягають задоволенню на підставі статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, оскільки на спірний будинок, який є предметом іпотеки, звернуто стягнення, що є підставою для виселення всіх мешканців будинку. Відповідно до положень ст. 88 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209,212, 214-215 , 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, про виселення з житлового приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з її малолітньою дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з квартири АДРЕСА_1 та області. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судові витрати в розмірі 243 грн.60 коп.( двісті сорок три гривні). Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі десяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя:

ОСОБА_6