Справа №751/6605/15-ц
Провадження №2/751/1287/15
Рішення

Іменем України

13 липня 2015 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Гармаш-Лящинська М. В.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку,

Встановив:

25.06.2015 ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до Чернігівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 12.11.2014 помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина. Вказують, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом 1/2 частки спадщини, оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовились від своєї частки спадщини на її користь. Інша 1/2 частина власності, як частка в спільному майні подружжя, належить ОСОБА_3, як дружині пережившій чоловіка. Зазначають, що 18.06.2015 вони звернулися до приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з проханням видати свідоцтво про спадщину на 1/2 частку в праві власності на спірну земельну ділянку, в порядку спадкування, та свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, як дружині пережившій чоловіка, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв, оскільки за життя ОСОБА_5 не зареєстрував свого права власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку. ОСОБА_5 вважав, що придбавши будинок разом з земельною ділянкою, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 08.04.2003 державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 реєстровий № 2-920, та оформивши будинок у встановленому законом порядку, він набув права власності не тільки на будинок, а і на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми цивільного законодавства позивачі просять суд визнати за ними право власності по 1/2 частині земельної ділянки, розташованої в м. Чернігові по вул. Г.Сковороди, 2.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, з підстав зазначених у позові.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.58).

Представник відповідача у судовому засіданні при вирішенні даного спору покладалась на розсуд суду.

Третя особа у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.56), з заявами про відкладення розгляду справи до суду не зверталась.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступник підстав.

Судом встановлено, що 08.04.2003 між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, посвідчений 08.04.2003 державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 2-920 (а.с.17), з якого вбачається, що ОСОБА_5 купив житловий будинок № 2 та 0,0693 га земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в м. Чернігові по вул. Г.Сковороди, 2.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЧМБТІ від 16.05.2003 № 569330, ОСОБА_5 зареєстрував право власності за вищезазначеним договором купівлі-продажу лише на будинок (а.с.18).

ОСОБА_5 помер 12.11.2014, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с.4).

Судом встановлено, що починаючи з 02.06.1967 і по день смерті покійний ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.16,63).

Таким чином, набуте ОСОБА_5 майно за договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 08.04.2003, у відповідності до ст. 60 СК України, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається зі Свідоцтва про право власності від 25.06.2015, ОСОБА_3, як пережившій дружині ОСОБА_5, належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на житловий будинок № 2 по вулиці Сковороди в м. Чернігові (а.с.111).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 за життя не було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0693 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Г.Сковороди, 2, у звязку з чим його пережившій дружині ОСОБА_3 не може бути видано Свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на дану земельну ділянку.

Відповідно до частини 1 та 4 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю.

Згідно ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, та беручи до уваги положення ст. 372 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0693 га, за адресою: м. Чернігів, вул. Г.Сковороди, 2, в порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі ст. 1261-1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, спадкоємцями за законом першої черги після ОСОБА_5, померлого 12.11.2014, є його дружина ОСОБА_3 (а.с.16) та доньки: ОСОБА_1 (а.с.15), ОСОБА_6 (а.с.70), ОСОБА_7 (а.с.79).

Оглянувши матеріали спадкової справи (а.с.60-106), витребуваної на запит суду, у судовому засіданні встановлено, що підставою для відкриття приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 спадкової справи після смерті ОСОБА_5 була заява від 12.03.2015 дочки померлого ОСОБА_1 (а.с.60). Інші доньки померлого ОСОБА_6, ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_3 подали заяви про відмову від прийняття спадщини (а.с.61,74-75).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_5 на 1/2 частку житлового будинку № 2 по вулиці Сковороди в м. Чернігові (а.с.105).

Проте, як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити право власності на успадковану частку земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Г.Сковороди, 2, оскільки спадкодавцем своєчасно не було здійснено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

У відповідності до вимог цивільного законодавства, цивільна дієздатність ОСОБА_5 припинилась у момент його смерті. За свого життя спадкодавець не здійснив державну реєстрацію в установленому порядку права власності на придбану земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Г.Сковороди, 2.

Відповідно до Конституції України, органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування.

Суд враховує положення ст. 124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону.

Таким чином, наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0693 га, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Г.Сковороди, 2, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 12.11.2014.

Керуючись ст. ст. 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0693 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Г.Сковороди, 2, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 12.11.2014.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0693 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Г.Сковороди, 2, в порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Г. Деркач