АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів -Музичко С.Г., Панченко М.М.

при секретарі - Кутц А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20.07.2011.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2015 в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 752/18045/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5167/2015
Головуючий у суді першої інстанції:Сальникова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.Посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що на момент підписання договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20.07.2011 посадові особи вказаних юридичних осіб не мали повноваження для підписання цього договору. Зазначає, що в порушення принципу змагальності при здійсненні судочинства суд першої інстанції не забезпечив її доказами, не витребувавши у відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» свідоцтва про реєстрацію фінансової установи; ліцензії НБУ на здійснення виду діяльності: видача кредитів; індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій; договору купівлі-продажу кредитного портфелю з додатками; акту приймання-передачі кредитних документів по договору купівлі-продажу кредитного портфелю; документа про оплату винагороди в якості компенсації вартості кредитного портфелю згідно умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю;статуту ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»;рішення керівних органів, які стосуються укладення вказаного договору. Також суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має право видавати кредити, в зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості сплачувати заборгованість за кредитом. Посилається на те, що суд не перевірив завірені копії документів з оригіналами. Також просила суд стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 243,60 грн. та суму сплаченого судового збору за подачу Апеляційної скарги в розмірі 121,80 грн.

Відповідачі в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Враховуючи наведені обставини та на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не було надано доказів того, що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 20.07.2011, якимось чином порушує права та законні інтереси позивача.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2006 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL-009/927/2006, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 90 000 дол. США, з датою остаточного повернення 27.12.2016 з фіксованою процентною ставкою 13,99% річних (а. с. 17). В подальшому до кредитного договору було укладено Додатковий договір № МL-009/927/2006/1 від 27.02.2008 року додатковий договір №2 від 27.02.2008, додатковий договір №1 від 14.07.2008 року, додатковий договір №1 від 23.01.2009 року, додатковий договір №4 від 21.01.2010 року, додатковий договір від 29.06.2011 року, внаслідок чого остаточною датою повернення кредиту є 27.12.2023. 25.04.2007 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МІ.-009/137/2007, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 70 000 дол. США, з датою остаточного повернення кредиту 25.04.2017 з фіксованою процентною ставкою 13,99% річних (а. с. 21). В подальшому до кредитного договору було укладено додатковий договір № МL-009/137/2007/1 від 11.05.2007, додатковий договір № МL-009/137/2007/3 від 14.05.2007, додатковий договір №1 від 25.02.2008, додатковий договір № МL-009/137/2007/5 від 25.02.2008, додатковий договір №1 від 14.07.2008, додатковий договір №1 від 23.01.2009, додатковий договір №2 від 27.04.2009, додатковий договір №3 від 22.01.2010, додатковий договір від 27.04.2010, додатковий договір від 30.09.2011, внаслідок чого остаточною датою повернення кредиту є 25.04.2023 року. 14.07.2008 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL.-009/370/2008, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 23000дол. США, з датою остаточного повернення кредиту 14.07.2023 з плаваючою процентною ставкою, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,49% (а. с. 25). В подальшому до кредитного договору було укладено додатковий договір №1 від 23.01.2009, додатковий договір №2 від 14.05.2009, додатковий договір №3 від 15.02.2010, додатковий договір від 30.09.2011, внаслідок чого остаточною датою повернення кредиту визначено 14.07.2023. Свої зобов'язання за вищезгаданими кредитними договорами банк виконав повністю.

20.07.2011 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким право вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників перед продавцем за кредитними договорами перейшло ТОВ «ОТП Факторинг Україна», тобто фактично договір відступлення права вимоги (а. с. 9-16).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином .

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог діючого законодавства відступлення права вимоги - це заміна кредитора в зобов'язанні. Загальні вимоги до порядку заміни кредитора в зобов'язанні визначені у Гл. 47 ЦК України. Стаття 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відступлення права вимоги може здійснюватись як на підставі договору купівлі-продажу заборгованості, так і на підставі договору дарування, договору міни тощо. Зокрема, згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З наведеного можливо зробити висновок про те, що заінтересована особа може визнати правочин недійсним в судовому порядку не в будь-якому випадку, а за наявності доказів на підтвердження того, що цим правочином порушуються його права та законні інтереси.

Різновидом договору про відступлення права вимоги є договір факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.

Згідно з ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що договір факторингу може бути укладений між установами, які мають право здійснювати факторингові операції, при підписанні сторонами такого договору згода боржника не потрібна.

Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право здійснювати факторингові операції, а позивач не довів факту заподіяння йому шкоди, у зв'язку з укладанням вищезгаданого договору, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вищезгаданого позову правильними.

Доводи апелянта про відсутність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк» належних повноважень для укладання вищезгаданого договору не підтверджуються матеріалами справи, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм цивільного-процесуального права хоча і мали місце при розгляді вказаної справи, але не потягнули за собою неправильного вирішення справи по суті, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Не тягнуть за собою скасування або зміну рішення суду першої інстанції і посилання апелянта на відсутність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на видачу кредиту, оскільки згідно з ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути як банк, так і інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право здійснювати зазначені операції, колегія суддів вважає, що і вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на порушення його прав при укладанні вказаної угоди не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції, а тому не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

При цьому, приймаючи таке рішення, апеляційний суд бере до уваги те, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердив факт того, що позивач не сплачує борги за кредитним договором ні вищезгаданому Банку, ні Факторинговій компанії.

Також недоведеними на думку колегії суддів є посилання апелянта на неправомочність посадових осіб ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк» укладати вищезгаданий правочин, а тому і дана обставина рішення суду першої інстанції не спростовує.

Таким чином, враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

М.М.Панченко