Справа № 201/4761/15-ц (2/201/1732/2015)
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

· при секретарі - Пісчанській Т.М.,

· за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 24 березня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 2-11).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що 31 січня 2014 року за участю автомобілів Мерседес Бенз Спрінтер, д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «УТСК» та автомобіля Мерседес Бенз Віто, д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені зазначені автотранспортні засоби. Винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди у судовому порядку був визнаний водій автомобіля Мерседес Бенз Спрінтер, д/н НОМЕР_1 - ОСОБА_2 Розмір грошових коштів, необхідних для відновлення автомобіля становить 38 936,40 грн., проте страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування у ромі зір 7274,20 грн. Відповідно до висновку експертного дослідження авто товарознавця розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок вказаної ДТП, становить 18 957,44 грн. У зв'язку з значеним позивач просив суд стягнути на свою користь з ПрАТ «УТСК» в рахунок відшкодування матеріальних збитків 11683,24 грн., 600 грн. в рахунок повернення витрат на проведення експертизи, пеню у сумі 222,28 грн., суму 3-х% річних у розмірі 223,74 грн., інфляційні збитки у розмірі 2456,38 грн., моральну шкоду у сумі 15 000,00 грн.; з ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 19978,96 грн. та моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн., а також просив суд стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору (а. с. 2-11).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення у тому обсязі, що просить позивач, при цьому не зазначив, в якій частині визнає позов.

Відповідач ПрАТ «УТСК» для участі в розгляді даної цивільної справи свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову (а. с. 51-53, 60-62), в яких зазначає про те, що сума страхового відшкодування, з урахуванням вже виплаченої її частки, розміру франшизи та ПДВ, становить 7523,67 грн.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти:

31 січня 2014 року за участю автомобілів Мерседес Бенз Српінтер, д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Мерседес Бенз Віто, д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені зазначені автотранспортні засоби (а. с. 13, 76).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Мерседес Бенз Спрінтер, д/н НОМЕР_1 застрахована ПрАТ «УТСК» на підставі полісу № АС/8549756 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 54), сума франшизи становить 1 000,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду, що заподіяна майну становить 50 000,00 грн.

З висновку № 1767/1 експертного дослідження автотоварознавця з визначення вартості збитку КТЗ від 17 лютого 2014 року вбачається, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля МВ VITO, д/н НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП становить 18 957,44 грн. (а. с. 15-32, 77-94). За проведення даного дослідження позивачем було сплачено 650,00 грн. (а. с. 33, 76А).

Судом було встановлено, що ПрАТ «УТСК» було виплачено позивачу страхове відшкодування, загальний розмір якого становить 7274,20 грн. (а. с. 34, 95).

Відповідно до розписки ОСОБА_3 останній отримав від ОСОБА_2 13 вересня 2014 року суму франшизи у розмірі 1 000,00 грн. (а. с. 75).

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з положеннями ст.. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача ПрАТ «УТСК», враховуючи висновок відповідного автотоварознавчого дослідження, яким вартість матеріальної шкоди власнику пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля визначена у сумі 18957,44 грн., приймаючи до уваги суму вже виплаченого позивачу страхового відшкодування у розмірі 7274,20 грн. та розмір франшизи, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з даного відповідача на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 10 683,24 грн., а також документально підтверджені витрати по встановленню розміру шкоди у сумі 600,00 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних витрат та 3-х відсотків річних суд вважає за необхідне відмовити з огляду на рекомендації, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», пунктом 4 якої визначено, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків у сумі 19 978,96 грн., що становить різницю між розміром вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у сумі 38 936,40 грн. (а. с. 45) та розміром заподіяної шкоди, що була визначена авто товарознавчим дослідженням, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не було надано суду доказів проведення такого ремонту та доказів сплати зазначеної суми.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що внаслідок ДТП позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у стані стресу, витраті часу та зусиль для відновлення належного йому транспортного засобу, таким чином суд вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 як винуватця дорожньо-транспортної пригоди на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000, 00 грн.

У задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити як у безпідставних.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути на користь держави з кожного з відповідачів по 243,60 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 22, 24, 25, 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», ст. ст. 22, 549, 551, 614, 624, 624, 979, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 10 683 (десять тисяч шістсот вісімдесят три) грн. 24 коп.; витрати на проведення експертизи у сумі 600 (шістсот) грн.. 00 коп., а разом - 11 283 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят три) грн.. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 (одну тисячу) грн.. 00 коп.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой