Справа № 456/464/98 Головуючий у 1 інстанції: Левко Г.Д.
Провадження № 22-ц/783/3088/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського районного суду Львівської області від 10 липня 1998 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розподіл земельної ділянки, -

встановила:

Оскарженим рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 10 липня 1998 року позов задоволено.

Розподілено між сторонами земельну ділянку належну до будинку №14 по вул. Скорубської м. Моршин Стрийського району так: позивачу ОСОБА_6 виділено згідно таблиці №1 висновку експертизи №2 земельні ділянки площами 94,5 кв.м. та 154,3 кв.м., які разом з площею забудови належної йому частини будинку становлять 292 кв.м.

Зобовязано ОСОБА_6 обладнати вхід на земельну ділянку площею 154,3 кв.м. зі сторони обїзної дороги.

Відповідачці ОСОБА_7 виділено земельну ділянку площею 347,7 кв.м. з врахуванням площі забудови належної їй частини будинку та зобовязати її обладнати вхід-в'їзд на цю ділянку зі сторони обїзної дороги.

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення суду оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Вказує, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. крім того, зазначає, що суд першої інстанції вирішив питання про його права та обовязки, не притягнувши його до участі у справі. Звертає увагу, що на час ухвалення рішення було три співвласники житлового будинку розташованого в м. Моршин по вул. Скорубської, 14, а суд своїм рішенням поділив земельну ділянку будинку між двома його співвласниками, минувши його третього співвласника, якому належить більша частина будинку. Вирішуючи даний спір суд не вірно застосував ст.105 ЗК України в редакції 1991 року. Вказує, що на час вирішення спору земельна ділянка будинку не належала їм на праві спільної власності, а була в їхньому користуванні.

Просить рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 6.05.1998 року ОСОБА_6 подав позов до ОСОБА_7 про розподіл земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником 21/100 частин будинковолодіння, а відповідач є власником 25/100 частин будинковолодіння по вул.Скорубської,14 в м.Моршині Стрийського району. Оскільки між ними не досягнуто згоди щодо розподілу земельної ділянки, просив провести її розподіл.

Задовольняючи позов, суд виходив з висновку судово-технічної експертизи від 20.05.1998 року (а.с.22-28).

Судова колегія погоджується з такими висновками суду з врахуванням наступного.

Відповідно до вимог ст.105 Земельного кодексу України в редакції №561-XII від 18.12.1990р. спори між громадянами, яким належить жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка на праві спільної власності, щодо порядку використання і розпорядження земельною ділянкою вирішуються судом.

Відповідно до вимог п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також згідно зі ст. 105 ЗК України вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

Встановивши, що згідно правовстановлюючих документів ОСОБА_6 належать земельні ділянки площами 94,5 кв.м. та 154,3 кв.м., які разом з площею забудови належної йому частини будинку становлять 292 кв.м., та що відповідачці ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 347,7 кв.м. з врахуванням площі забудови належної їй частини будинку, суд провів їх розподіл.

На даний час правонаступником ОСОБА_6 є ОСОБА_2, а правонаступником ОСОБА_7 ОСОБА_8, які користуються вказаними земельними ділянками.

Заперечуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 з посиланням на інвентаризаційну справу даного будинку, яка є в КП «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», посилається на поділ земельних ділянок був за рішенням суду м. Стрия від 03.02.1966 року відповідно до проектів поділу (а.с. 36-38 цієї справи), договір купівлі-продажу частки будинку із конкретно визначеними приміщеннями та земельною ділянкою апелянтом ОСОБА_4О.(а.с. 44 цієї справи), рішення виконкомів про надання дозволів ОСОБА_4 на будівництво господарських будівель та прибудов на належній (визначеній) йому присадибній ділянці (а.с. 60-63 цієї справи), акти та рішення що підтверджують розподіл та встановлення огорожі відповідно до розподілу (а.с. 80-83 цієї справи), заява від 29.05.1990 року ОСОБА_4 до БТІ про узгодження меж земельних ділянок по огорожі із правонаступниками іншого співвласника будинку (а.с. 87 цієї справи).

Перевіривши ці документи, копії яких надіслані в апеляційний суд, судова колегія прийшла до висновку, що посилання апелянта на те, що при цьому порушено його права, так як він є співвласником даного будинковолодіння, і, не притягнувши його до участі в справі, суд не врахував, що йому належить 54/100 частин будинковолодіння, не заслуговують на увагу.

Встановлено, що розміри земельної ділянки при будинковолодінні по вул.Скорубської ( раніше Ковпака),14 в м.Моршині змінювались за рахунок освоєння заболоченої частини суміжної ділянки.

Так, рішення виконкому Стрийської міської ради депутатів трудящих №103 від 11.03.1966 року за частиною будинковолодіння ОСОБА_4 була закріплена земельна ділянка площею 366 кв.м. (а.с. 42 Інвентаризаційної справи на дане будинковолодіння).

В послідуючому рішенням рішення виконкому Моршинської селищної ради народних депутатів №81 від 18.06.1989 року за частиною будинковолодіння ОСОБА_4 була закріплена земельна ділянка площею 420 кв.м., а за частиною будинковолодіння ОСОБА_7 -596 кв.м., що вбачається також з листа землевпорядника міськвиконкому №31 від 3.07.1989 року (а.с.85,86). При цьому в рішенні вказано, що земельні ділянки розділено по фактичному користуванню.

В цьому листі вказано, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 користуються земельними ділянками окремо, мають окремі заїзди до них та не мають претензій один до одного.

Також указано, що земельні ділянки відповідають графічним матеріалам, які виконані в Срийському МБТІ у 1976 році.

Відповідно до вимог п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.012.1996 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з того що порядок використання й розпорядження спільною земельною ділянкою визначається насамперед самими співвласниками жилого будинку залежно від розміру їх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.42 ЗК бере до уваги їх угоду з цього приводу при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на будинок і для яких ця угода також є обов'язковою. Це правило стосується й випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Згідно вимог п.22 цієї ж постанови якщо при вирішенні спору суд установить, що угодою між співвласниками жилого будинку було визначено порядок використання й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він постановлює рішення про встановлення саме такого порядку.

Отже є підстави вважати, що було розділено спільну земельною ділянкою між співвласникам жилого будинку, і це слід брати до уваги при вирішенні спорів і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на жилий будинок, який було поділено в натурі.

Рішенням виконкому Моршинської міської ради від 24.03.1998 року за частиною будинковолодіння ОСОБА_4 була закріплена земельна ділянка площею 356 кв.м., за частиною будинковолодіння ОСОБА_6 -236,95 кв.м., та за частиною будинковолодіння ОСОБА_7 -275,37 кв.м., (а.с.7).

Відповідно хоча ОСОБА_4 належить 54/100 частин будинковолодіння, в той же час його земельна ділянка відповідно до цього рішення виконкому була встановлена меншою від цієї частки.

Таким чином на час ухвалення оскаржуваного судового рішення за частиною будинковолодіння ОСОБА_4 була закріплена земельна ділянка площею 356 кв.м., а він, не дивлячись на рішення виконкому Моршинської міської ради від 24.03.1998 року, на даний час вважає, що її розмір мав бути більший.

Вказане рішення виконкому Моршинської міської ради від 24.03.1998 року ним не оскаржено, а тому безпідставними є його посилання в апеляційній скарзі на те, що за рахунок його ділянки при проведенні судово-технічної експертизи від 20.05.1998 року збільшені розміри земельних ділянок ОСОБА_6 та відповідачки ОСОБА_7.

Отже суд провів розподіл земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в межах їх земельних ділянок без порушень прав ОСОБА_4

Суд підставно виходив з того, що сторони мають спільну часткову власність на будинок.

При вирішенні спору суд не вирішував позовних вимог щодо спільного користування земельними ділянками, оскільки ОСОБА_4, мав свою земельну ділянку, яка була відгороджена, що він не заперечує.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Стрийського районного суду Львівської області від 10 липня 1998 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_9