У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Савченко В.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційними скаргами представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просив поділити спільне майно подружжя, посилаючись на ті обставини, що вони за час шлюбу набули рухоме та нерухоме майно, однак після розірвання шлюбу не можуть дійти згоди щодо його поділу.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила поділити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності сторін, а саме: автомобілі, гаражний бокс, домоволодіння та земельні ділянки та визначити рівні ідеальні частки у цьому майні без виділу в натурі, при цьому вважала, що квартира та нежитлові приміщення, які просить поділити позивач, не є спільним сумісним майном подружжя.

Третя особа із самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення загальною площею 565,6 кв.м. по АДРЕСА_2, посилаючись на ті обставини, що між ним та ОСОБА_5 було укладено угоду про завдаток, за якою сторони домовились про його наміри придбати це нежитлове приміщення, однак відповідачка ухиляється від укладення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, просив задовольнити позов.

25 листопада 2014 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нежитлові приміщення загальною площею 565,6 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та в порядку поділу майна набутого за час шлюбу виділено їх ОСОБА_4

В порядку поділу майна набутого за час шлюбу виділено у власність ОСОБА_4 Ѕ частину нежитлового приміщення № 12 в літ. А загальною площею 271,4 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_2, гаражний бокс НОМЕР_1 площею 23,6 кв. м. по АДРЕСА_4, автомобіль марки «Фольцваген Транспортер», 2002 р., автомобіль марки «МіцубісіПеджеро Вагон», 2006 р., житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 58,2 кв. м. та земельні ділянки площею 0,2074 га та 0,2496 га по АДРЕСА_5, а всього виділено майна на загальну суму 11 645 094 грн. 09 коп.

В порядку поділу майна набутого за час шлюбу виділено у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, нежиле приміщення № 5 ІІ поверху (в літ. А) загальною площею 45 кв.м., нежитлове приміщення (в літ. А) № 1 (гр.пр. № 11); № 1 (гр.пр. № 10) загальною площею 64, 3 кв.м., Ѕ частину нежитлового приміщення № 12(в літ. А) загальною площею 271,4 кв.м, нежитлове приміщення № 13 (в літ. А) загальною площею 232,4 кв.м., нежитлове приміщення № 14 (в літ. А) загальною площею 88,9 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_2; будівельні матеріали незавершеного будівництвом реконструкції нежитлового приміщення № 14, а всього майна на загальну суму 12 516 304 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 307 979 грн. 50 коп. компенсації за частину майна та 24141 грн. 80 коп. судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 відмовлено.

26 лютого 2015 року рішенням апеляційного суду м. Києва рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково та в порядку поділу майна подружжя виділено йому гаражний бокс НОМЕР_1 площею 23, 6 кв.м по АДРЕСА_4 вартістю 264 745 грн, автомобіль марки «Фольцваген Транспортер», 2002 року випуску, вартістю 75 721 грн 51 коп., автомобіль марки «МіцубісіПеджеро Вагон», 2006 року випуску, вартістю 250 371 грн 58 коп., житловий будинок загальною площею 58,2 кв.м з надвірними будівлями по АДРЕСА_5 вартістю 333 020 грн, земельні ділянки площею 0,2074 га та 0, 2496 га за цією ж адресою, вартістю 71 823 грн та 130 566 грн відповідно.

В порядку поділу майна подружжя виділено у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 2 925 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 6 857 528 грн 45 коп. компенсації вартості частини майна та 24 141 грн 80 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_5, позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про визнання об'єктом права спільної сумісної власності нежитлових приміщень загальною площею 565, 6 кв.м по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та виділення їх йому у власність в порядку поділу майна подружжя та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно з законом.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині поділу квартири та виділення її у власність ОСОБА_5 та відмовити у задоволенні цих вимог, суму компенсації вартості частини майна, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 зменшити до 5 395 028 грн 46 коп., у решті рішення апеляційного суду залишити без змін.

Свої вимоги мотивують порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання об'єктом права спільної сумісної власності нежитлових приміщень та задовольняючи позов в частині поділу квартири, суд апеляційної інстанції, надавши належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясувавши та встановивши їх, правильно виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження придбання нежитлових приміщень за спільні кошти подружжя, тому підстав для визнання їх об'єктом права спільної сумісної власності та поділу немає, а спірна квартира набута за час шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між сторонами.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин касаційні скарги потрібно відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

Д.О. Остапчук

В.О.Савченко