У х в а л а

іменем україни

11 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Національної академії внутрішніх справ МВС України до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою в інтересах ОСОБА_4, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Національної академії внутрішніх справ МВС України звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 22 липня 2006 року відповідач був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 29 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, ОСОБА_4 та УМВС України в Полтавській області укладено договір № Пл-22 про підготовку фахівця. З 01 вересня 2006 року по 17 червня 2010 року відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області. Наказом від 27 червня 2012 року № 199 о/с ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі рапорту за власним бажанням до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Позивач вказував, що відповідачем порушено вимоги п. 2.3.6. та п. 3.1. договору про підготовку фахівця, а відтак він зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в академії. Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача витрати, пов'язані з утриманням відповідача у навчальному закладі у сумі 20 675 грн 91 коп., а також судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року, позов Національної академії внутрішніх справ МВС України задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Національної академії внутрішніх справ МВС України 20 675 грн 91 коп. витрат пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що відповідач звільнився з органів внутрішніх справ України з власної ініціативи, чим порушив договірні зобов'язання, визначені договором від 29 листопада 2007 року № Пл-22 про підготовку фахівця.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко