У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виділення частини погребу та внесення виправлень; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 1/2 частина будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. Власником іншої частини вказаного будинку є відповідач і так як між сторонами існує спір щодо порядку користування ним, а також земельною ділянкою, просила суд здійснити поділ в натурі спірного житлового будинку відповідно до часток у праві власності, а саме: виділити в натурі їй 50/100 частин вказаного будинку, а інших 50/100 частин будинку виділити відповідачу та встановити між сторонами порядок користування земельною ділянкою, яка закріплена за спірним домоволодінням.

У грудні 2013 року ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов, мотивуючи свої вимоги тим, що його мати ОСОБА_6, будучи власником 1/2 частини вищевказаного будинку, здійснила у ньому добудову та подарувала у 2004 році цю частину будинку йому. Зазначав, що на добудову в нього є дозвіл міської ради, а тому права позивачки в даному випадку не порушуються. Просив суд виділити йому 1/2 частину кам'яного льоху та видалити в реєстрації прав власності на спірне нерухоме майно слова „спільна часткова".

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 1999 році померли її з відповідачкою батьки та після їх смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину спірного будинку, а власником іншої частини будинку з 1983 року до 2004 року була позивач. Зазначала, що перед смертю батьків вона захворіла, а відповідачка, скориставшись її важким станом, незаконно оформила на себе право власності на 1/2 частину спірного будинку. З огляду на зазначене, просила суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 серії АВМ № 327779, видане 11 липня 2000 року на ім'я ОСОБА_4, частково недійсним; визнати право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок за нею як за спадкоємцем, який має право на обов'язкову частку у спадщині; зобов'язати відповідачку повернути їй оригінали правовстановлюючих документів на житлові будинки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 04 квітня 2014 року зазначені позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поділено в натурі будинок АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_4 у власність частину житлового будинку згідно підваріанту „А" варіанту №1 судової інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, що складає 43,8% від усього будинку та виділено у користування земельну ділянку площею 0,064715 га по лінії „А-А", що прилягає до виділеної частини будинку згідно підваріанту „А" варіанту №1 висновку судової інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, що складає 1/2 частину земельної ділянки.

Виділено у власність ОСОБА_5 частину житлового будинку згідно підваріанту „А" варіанту №1 судової інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, що складає 58,3% від усього будинку та виділено у користування земельну ділянку площею 0,064715 га по лінії „А-А", що прилягає до виділеної частини будинку згідно підваріанту „А" варіанту №1 висновку судової інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, що складає 1/2 частину земельної ділянки.

Залишено у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельні ділянки, що прилягають до виділених частин будинку.

Виділено у власність ОСОБА_4 погріб „В", а у власність ОСОБА_5 - сарай „Б".

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 19 330 грн компенсації за перевищення розміру отриманої частини власності.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України <nau://ukr/435-15|st364> співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши обставини справи та давши належну оцінку наявним у справі доказам, обґрунтовано виходив із того, що співвласники не можуть дійти згоди щодо порядку користування житловим будинком, а тому він підлягає поділу в натурі згідно зазначеного судом варіанту судової інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, який найбільш повно відповідає інтересам співвласників.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із безпідставності позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
В.П. Гончар С.О. Карпенко