справа №619/104/15-ц
провадження №2/619/452/15
03 червня 2015 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.
за участюсекретаря судового засіданняМолотко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області, в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи: відділ Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області, сектор містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, -
Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області подала до суду письмові заперечення проти визнання в частині рішення недійсним, по наступним підставам. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскаржуване рішення Малоданилівської селищної ради було прийняте 02.03.2010 року LIV сесією V скликання. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про можливе порушення інтересів держави, прокуратурі Дергачівського району Харківської області було відомо, ще при розслідуванні кримінальної справи №37100092 про, що свідчить протокол старшого помічника прокуратури Дергачівського району Харківської області Макарова С.О. від 11.02.2011 року щодо виїмки LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради. При цьому, істотне значення має обізнаність прокурора про можливе порушення законодавства. Виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства України, у разі прийняття судом позовної заяви, строк позовної давності обчислюється з моменту, коли такий орган дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а не з моменту, коли вказана інформація стала відома. Отже, той факт, що прокурор дізнався про можливі порушення законодавства лише за результатами перевірки у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в 2014 року, не може бути підставою прийняття позову. Таким чином, прокурор Дергачівського району повинен був звернутися до районного суду з позовною заявою протягом трьох років після порушення кримінальної справи №37100092, оскільки за цей період часу міг провести всі необхідні перевірки та виявити будь-які порушення вимог законодавства України. Але ця можливість була знехтувана прокурором. Окрім, того прокурор не використав можливість долучити до позовної заяви клопотання про поновлення строку позовної давності та довести поважність причин пропуску строку. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Заява позивача про поновлення строку позовної давності (частина п'ята статті 267 ЦК України) не означає, що подана заява (відповідачем) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований, У разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Відповідно до рішення ХLIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради від 02 липня 2009 року громадянину ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку площею 0,25 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно рішення LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради від 02 березня 2010 року громадянину ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В зв'язку з розслідуванням кримінальної справи №37100092 та відповідно до протоколу виїмки від 11.02.2011 вищезазначене рішення та матеріали LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради були вилучені співробітниками прокуратури Дергачівського району Харківської області і до теперішнього часу не поверталися. Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, Малоданилівська селищна рада позбавлена права довести ті обставини, на які вона могла би посилатися, як на підставі своїх заперечень, та як, всі матеріали, на підставі яких виносилось оскаржуване рішення LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради від 02 березня 2010 року були вилучені співробітниками прокуратури Дергачівського району Харківської області і до теперішнього часу не поверталися. Таким чином, є всі підстави для відмови в позові.
У судове засідання представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області не з'явився, селищний голова подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника.
У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, до суду ним була подана заява про розгляд справи у його відсутність.
У судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка особисто відповідачеві була вручена 23 травня 2015 року.
У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка особисто відповідачеві була вручена 26 травня 2015 року.
Відповідно до ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
У судове засідання представник позивача Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція»не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві, та справу розглядати у його відсутність. У разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
У судове засідання представник прокуратури Дергачівського району Харківської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві, та справу розглядати у його відсутність. У разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Також при ухваленні рішення просив врахувати те, що прокуратурою не був пропущений строк позовної давності.
У судове засідання представники третіх осіб: відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області та сектору містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Так як до суду не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, відповідно до ч.3 ст. 36 ЦПК України справа розглядається без участі зазначених третіх осіб.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідачі у судове засідання не з'явилися без поважних причин, а представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Рішенням ХLІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 липня 2009 рокуОСОБА_3 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,2500 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно розпорядження Харківської обласної державної адміністрації №634 від 06.11.2009 року, Данилівському дослідному держлісгоспу надано в постійне користування земельну ділянку НОМЕР_5 площею 3,3047 га урочища «Бор Чернея».

Рішенням LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_2).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, ОСОБА_3 на підставі Рішення LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради від 02 березня 2010 року, належить земельна ділянка площею 0,2500 га, земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу від 30.07.2013 року ОСОБА_8 від імені ОСОБА_9, який в свою чергу діяв від імені ОСОБА_3, продав, а ОСОБА_4, купив земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Щодо вимоги про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Отже, указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч.ч.6,7,8,9 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним.

Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст.152 ЗК України.

Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Рішення LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» є незаконним, оскільки Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області розпорядилася земельною ділянкою, яка відповідно до державного акту на право користування землею, входить до складу земельної ділянки, яка надана для ведення лісового господарства Данилівському дослідному державному лісгоспу.

Згідно ч.4 ст.17 ЛК України, право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЛК України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Згідно ч.4 ст.20 ЗК України, зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до ст.56 ЗК України, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Згідно ст.38 ЗК України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

В зв'язку з тим, що земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, відноситься до лісового фонду, то з урахуванням ст.56 ЗК України вона не може бути надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Таким чином, суд дійшов до висновку про визнання недійсним рішення LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Суд не бере до уваги посилання голови Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської областіта відповідача ОСОБА_4 про сплив позовної давності, оскільки ними не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачам у 2011 році було відомо про зазначене рішення органу місцевого самоврядування.

Щодо вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України у постанові №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року зазначив, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Так як суд визнає недійсним Рішення LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1», то з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року, суд визнає недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,25 га серії НОМЕР_3, який був виданий на підставі зазначеного рішення.

Щодо вимоги про витребування земельної ділянки.

Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, не з її волі, оскільки компетентним органом у встановленому законом порядку рішення про зміну цільового призначення землі, зайнятої лісом, не приймалося.

Верховний Суд України у постанові №6-34 цс11 від 26 вересня 2011 року зазначив, що у разі встановлення незаконності вибуття земельних ділянок із державної власності та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними у зв'язку з тим, що згідно зі статтями 60, 61 ЗК України не могли надаватися для зазначеного в державних актах цільового призначення, позов про їх витребування з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України.

Також Верховний Суд України у постанові №6-67цс15 від 13 травня 2015 року зазначив, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленного статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд дійшов до висновку про витребування з володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі Державного підприємства «Харківської лісової науково-дослідної станції» спірної земельної ділянки.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-226, 233 ЦПК України, суд -

ухвалив

Позов прокурора Дергачівського району Харківської області, в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція»задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,25 га серії НОМЕР_3, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №22 та виданий на ім'я ОСОБА_3.

Витребувати з володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі Державного підприємства «Харківської лісової науково-дослідної станції» земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер НОМЕР_2) на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Є.А. Болибок