УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі:

головуючого судді Литвиненко Н. В при секретарі Дегтярьовій А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що 18 березня 2015 року заступником начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 41637127 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі того, що законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, а саме відсутня процедура реалізації майна. З вказаною постановою заявник не згоден та вважає її неправомірною, оскільки законом не встановлено заборони щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, а державним виконавцем виконавчі дії проведені не в повній мірі, державний виконавець не використав усіх наданих йому прав для виконання рішення суду. В своїй заяві просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення вказаної постанови, зобовязати Іллічівський відділ ДВС Маріупольського МУЮ скасувати постанову та зобовязати Іллічівський відділ ДВС Маріупольського МУЮ виконати в повному обсязі дії з примусового виконання рішення суду.

Особа, дії якої оскаржуються, заступник начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 просила розглянути скаргу за її відсутності. У наданій суду письмовій заяві заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на те, що державним виконавцем виконані усі можливі дії, направлені на виконання судового рішення, а рішення про повернення виконавчого документа стягувачу прийнято правомірно.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18 березня 2015 року, винесеною заступником начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 41637127 вирішено повернути стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист № 264/8043/13-ц, виданий 25.12.2013р. Іллічівським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ТОВ «Багатопрофільне підприємство «Азовмашпром» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 47466,50 грн., вихідної допомоги в розмірі 9941,76 грн., середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 15.08.2013р. по 03.12.2013р. в розмірі 15948,24 грн., відшкодування моральної шкоди 300,00 грн.

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 14 ЦПК України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно частини 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18 березня 2015 року, винесеної заступником начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 вбачається, що рішення про повернення виконавчого документа стягувачу прийнято на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а вмотивовано тим, що хоча описане та арештоване все майно підприємства, але законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно, а саме відсутня процедура реалізації майна.

Чинним законодавством України не встановлено жодної заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Окрім того, згідно частини 1 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

З викладеного суд прийшов до висновку про те, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, а дії заступника начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 щодо видання постанови від 18 березня 2015 року у виконавчому провадженні № 41637127 про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірними.

Згідно статті 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, дії заступника начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 щодо видання постанови від 18 березня 2015 року у виконавчому провадженні № 41637127 про повернення виконавчого документа стягувачу слід визнати неправомірними, та державного виконавця в особі заступника начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 слід зобовязати задовольнити вимогу заявника, скасувати постанову від 18 березня 2015 року у виконавчому провадженні № 41637127 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Одночасно з цим, суд вважає, що вимога ОСОБА_1 про зобовязання Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ виконати в повному обсязі дії з примусового виконання рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки обовязок державного виконавця виконати усі можливі дії з примусового виконання судового рішення встановлено законом. Суд захищає лише порушені права та законні інтереси учасників виконавчого провадження від чітко визначених протиправних дій (рішень) або бездіяльності, а зобовязання державного виконавця Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ виконувати свої посадові обовязки відповідно до закону, не є належним способом захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 386 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 18 березня 2015 року у виконавчому провадженні № 41637127 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобовязати заступника начальника Іллічівського відділу ДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 скасувати постанову від 18 березня 2015 року у виконавчому провадженні № 41637127 про повернення виконавчого документа стягувачу.

В задоволенні інших вимог відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_3