У Х В А Л А

6 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Григор`євої Л.І.,Гуменюка В.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль», третя особа: ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 2 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль» (далі - ТОВ «Автомагісталь») на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування майнової шкоди - 45 990 грн, на відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн, витрати за оплату оголошень в газеті в розмірі 1 092 грн, витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року зазначені судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25 березня 2015 року, а рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити в силі, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанції й направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди не перевірили у їх сукупності всі надані сторонами докази, не надали їм належної оцінки, зокрема не з'ясували кому на праві власності належить автомобіль «КРАЗ», не перевірили чи була застрахована цивільно-правова відповідальність третьої особи ОСОБА_4, чи особи, якій належить цей автомобіль на праві власності; чи був застрахований автомобіль належний позивачці та не встановлено, хто повинен відшкодовувати позивачу завдану шкоду на якій підставі. Судом першої інстанції не з'ясовано чи притягувались водії транспортних засобів (ОСОБА_5, ОСОБА_4.) до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України. Судами не встановлено ступеню вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди та в діях кого з них вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 123 КпАП України. Судами залишено поза увагою, що під час проведення перевірки дорожньо-транспортної пригоди органами дізнання, відповідачем надавались докази щодо проведення на ділянці дороги, де було зіткнення, ремонтно-будівельних робіт, які проводило підприємство відповідача, що вбачається із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. Не перевірено, чи досліджувалась вина водія ОСОБА_5 з урахуванням того, що на ділянці автодороги, де мали місце дорожньо-транспортна пригода було встановлено певний режим руху транспортних засобів.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2010 року, суд, погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, виходив із того, що до настання страхового випадку, страхова компанія припинила свою діяльність з подальшою ліквідацією, крім того, відповідач у порушення статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у встановлений законом і договором триденний строк не повідомив страхову компанію про страховий випадок та не надав суду доказів здійснення ним такого повідомлення, що позбавило його права вимоги застосовувати положення статті 1194 ЦК України й покласти на страховика обов'язок відшкодувати за нього шкоду.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль», третя особа: ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Григор`єва

В.І. Гуменюк