Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до головного управління Держземаганства у Дніпропетровській області, Пролетарської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадщину по праву спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до головного управління Держземаганства у Дніпропетровській області, Пролетарської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадщину по праву спадкування за законом, посилаючись на неможливість оформлення права на спадщину після смерті бабці ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, й просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право на селянське (фермерське) господарство «Євгенія», яке знаходиться у селі Ковпаківка Магдалинівського району Дніпропетровської області, зареєстроване 29 грудня 2000 року та право користування земельними ділянками площею 8, 100 га та 40, 900 га, призначеними для ведення фермерського господарства, якими користувалася ОСОБА_5 на підставі акта на право постійного користування землею від 28 грудня 2000 року.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право на селянське (фермерське) господарство «Євгенія» та право користування земельними ділянками площею 8, 100 га та 40, 900 га, призначених для ведення фермерського господарства, що розташовані на території Пролетарської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Додатковим рішенням цього суду від 02 вересня 2014 року вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року зазначене рішення районного суду в частині визнання за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом права користування земельними ділянками площею 8, 100 га та 40, 900 га, призначених для ведення фермерського господарства, що розташовані на території Пролетарської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області скасовано й в задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що згідно Статуту селянського (фермерського) господарства «Євгенія» право постійного користування земельною ділянкою, яке за життя було надано саме ОСОБА_5, не було внесено до складеного капіталу господарства, а відтак спірні земельні ділянки не можуть бути успадковані спадкоємцями, оскільки перебувають у власності держави (територіальної громади).

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин й вірно застосував положення норм матеріального права, й оцінивши усі забрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права постійного користування земельними ділянками для ведення селянського (фермерського) господарства.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують й висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук