У х в а л а

іменем україни

18 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сельенергомонтаж» (далі - ТОВ «Сельенергомонтаж»), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 11 липня 2012 року близько 18-ї години начальник дільниці технічних засобів регулювання дорожнього руху ТОВ «Сельенергомонтаж» ОСОБА_6 у порушення вимог ЗУ «Про дорожній рух», не маючи ордера, який видається службою місцевого державного органу виконавчої влади на проведення ремонтних робіт, на ділянці дороги вул. Дзержинського від вул. Індустріальна до вул. В. Інтернаціоналістів, з порушенням чинних правил, обладнав ділянку проведення робіт технічними засобами організації дорожнього руху в східному напрямку сигнальними конусами, після чого приступив до проведення робіт на проїзній частині. ОСОБА_6 згідно з невірно розробленою індивідуальною схемою, яку не погодив з місцевим органом ДАІ, неправильно організував дорожній рух в місці проведення ремонтних робіт по нанесенню дорожньої розмітки, направив потік транспортних, які рухалися в східному напрямку по смузі зустрічного руху, чим поставив учасників дорожнього руху під небезпеку, завчасно не проінформував водіїв транспортних засобів, які рухалися в західному напрямку організації дорожнього руху, у зв'язку з проведенням робіт на проїжджій частині, позбавивши їх можливості вірно орієнтуватися в дорожній обстановці. Такі дії ОСОБА_6 призвели 11 липня 2012 року о 18-45 год. до зіткнення автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача.

В результаті ДТП позивачу спричинена матеріальна шкода у сумі 3 277 грн 71 коп., оскільки він лікувався на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з діагнозом черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій правої нирки, гематурія. Крім того, позивачу спричинена матеріальна шкода у зв'язку з пошкодженням автомобіля, розмір якої складає 111 129 грн та він поніс витрати, пов'язані з експертною оцінкою матеріальної шкоди, в розмірі 500 грн. Також йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь на відшкодування завданої матеріальної шкоди 114 906 грн 71 коп, моральної шкоди 10 000 грн, а також судовий збір.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
В.П. Гончар В.О. Савченко