АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (правонаступник - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та громадянином України ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 750, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 29.05.2014 року виникла заборгованість у розмірі 28 586 грн. 73 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 26 256 грн. 12 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 493 грн. 15 коп., фіксована частина штрафу - 500 грн. 00 коп., процентна складова штрафу - 1 337 грн. 46 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано за підсудністю на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.09.2014 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до провадження.

Унікальний номер справи: 755/16196/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3363/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» - Шуліка А.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, крім того, просить стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено та не заперечувалося Відповідачем, що підписавши заяву Відповідач засвідчив, що ознайомлений та згодний із Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтверджує свою згоду на те, що вказані документи в цілому складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Отже, є доведеним факт укладання між Позивачем та Відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг.

На думку апелянта, посилання ж суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з'ясування обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків суду цим обставинам.

Посилається, що Відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а Умови не містить положень, що строк дії договору та строк дії картки це одне й те ж саме поняття та вони співпадають.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.12.2006 р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПРИВАТБАНК" (правонаступник - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н. відовідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 750, 00 грн. у вигляді встановленого

кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії картки до 09.2008 року ( а.с. 6-11).

Відповідно до п.3.1. Розділу "Платіжні карти" Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг Банк відкриває клієнту Картрахунки, видає Клієнту карти, їх вид та строк дії значений в Заяві та в пам'ятці Клієнта, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору вважається дата відкриття рахунку, вказана у розділі "Відмітки Банку" Заяви (а.с.8).

Відповідно до п.п.3.8., 3.9. Розділу "Вкладні операції" Умов та правил надання банківських ослуг для надання послуг Клієнт передає, а Банк приймає грошові кошти в розмірі та на строк, що вказані у Заяві та Пам'ятці клієнта за депозитним вкладом. Банк для зарахування суми вкладу відкриває Клієнту рахунок та зобов'язується виплатити Клієнту Вклад в порядку, визначеному договором. Максимальна сума поповнення вкладу - 10 000 грн. протягом кожного місяця, рахуючи дати укладання договору.

Відповідно до п.6.5. Розділу "Обов'язки клієнта" Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний сплачувати борг за Кредитом, відсоткам за його користування, по платіжному ліміту, а також сплачувати за комісії на умовах, передбачених Договором (а.с.10).

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення зазначених норм закону та умов договору Позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка на даний час погашена не була та станом на 29.05.2014 року складає 28 586 грн. 73 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 26 256 грн. 12 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 493 грн. 15 коп., фіксована частина штрафу - 500 грн. 00 коп., процентна складова штрафу - 1337 грн. 46 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції керувався тим, що згідно зі ст. сг. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК Україникредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 3.13. умов надання банківських послуг у разі, якщо по закінченню терміну вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження терміну вкладу вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений у п.1 даної угоди. Термін вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк. При цьому числення нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу. З урахуванням особливостей програмного забезпечення Банку, при продовженні терміну вкладу Банк має право змінити номер рахунку без укладення додаткових угод до цього договору. При цьому номер рахунку зазначається у виписці по вкладу. Угода оформляється у двох примірниках. Один примірник видається Клієнту, другий зберігається в Банку.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у червні 2014 року.

Ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1. ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як обґрунтовано враховано судом першої інстанції, відповідачем було заявлено в суді до ухвалення судового рішення про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст.267 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що як вбачається зі змісту заяви та п.3.1.1. Умов і правил надання банківських послуг строк дії питного договору відповідає терміну дії картки (а.с.11, зворотній).

Відповідно до положень п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону, стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (правова позиція Верховного Суду України згідно з постановою у справі № 6-126цс13).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді (становленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до пункту 3.1.3. умов надання банківських послуг по закінчені строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій.

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 22.10.2014 року по справі № 6-127цс14.

З огляду на вказане, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову ПАТ КБ "Приватбанк" у задоволенні позову у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що повністю відповідає нормам чинного законодавства з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав кредит у розмірі 7 750, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 29.02.2008 р. залишок на картковому рахунку ОСОБА_2 був мінусовим, а саме складав -7890,15 грн. (а.с. 48).

Тобто станом на 29.02.2008 р. встановлений у розмірі 7 750, 00 грн. кредитний ліміт на платіжну картку відповідача був перевищений, таким чином позичальником умови договору були порушені і в частині кредитного ліміту.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає, що саме з 29.02.2008 р. Банк дізнався про порушення свого права, відповідно відлік 3-річного строку позовної давності починається з вказаної дати.

Оскільки до 29.02.2011 р. з позовом Банк не звернувся, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності є обґрунтованим та доведеним належними доказами, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження матеріалами справи, підстав для її задоволення судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ШулікиАліни Володимирівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: