Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала

13 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

Кафідова О.В., Хопта С.Ф.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, Татарбунарська районна державна нотаріальна контора Одеської області, орган опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2008 року банк уклав з ОСОБА_4 кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 149 100 грн зі сплатою 20,4 % річних строком до

14 травня 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1, який належить їм на праві приватної власності на підставі договору дарування від 12 травня 2004 року та земельну ділянку, на якій розташований даний будинок. Оскільки позичальник належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, утворилась заборгованість у розмірі 189 797 грн 08 коп.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати договір іпотеки від

14 травня 2008 року дійсним та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, будинок та земельну ділянку, шляхом їх продажу банком з укладанням договору купівлі-продажу від імені відповідачів будь-яким способом з іншою особою-покупцем та виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, предметі іпотеки.

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2008 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області будо посвідчено договір іпотеки, укладений між нею, ОСОБА_4 та банком. За умовами вказаного договору іпотекодавці передали в іпотеку належний їм на праві часткової власності будинок АДРЕСА_2, який належить їм по 1/2 частині кожному, на підставі договору дарування. Зазначала, що на момент укладення договору іпотеки у спірному будинку були зареєстровані та проживали вона, ОСОБА_4 та їх малолітня донька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, укладення договору іпотеки житлового будинку, в якому проживає дитина, впливає на її майнові права, а тому потребує обов'язкової згоди органу опіки та піклування. Згода органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки між нею, ОСОБА_3 та банком не надавалась, а тому просила визнати оспорюваний договір іпотеки недійсним.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_2, від 14 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області 14 травня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 8335.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2014 року рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 серпня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання договору іпотеки дійсним, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 14 травня 2008 року в розмірі 189797 грн 08 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 143 321грн 76 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 26 669 грн 61 коп.; заборгованості з комісії за користування кредитом - 5 021 грн 59 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5508 грн 07 коп.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн; штрафу (процентна складова) - 9 026 грн 05 коп. - звернуто стягнення на будинок загальною площею 98,90 кв. м та земельну ділянку загальною площею 477 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4, ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на нерухоме майно,на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_3 та інших осіб - малолітню ОСОБА_7, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноваження якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2014 року поновлено ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Одеської області від 29 травня2014 року. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки дійсним, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, Татарбунарська районна державна нотаріальна контора Одеської області, Орган опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 20114 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема: ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 29 ЦК України, ст. 177 СК України, що потягло, на думку заявника, ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За змістом п. 1 ч. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-УІІІ заяви про перегляд Верховним Судом України рішень судів, що надійшли до судів касаційних інстанцій для вирішення питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України та рішення за якими не було прийнято на день набрання чинності цим законом, розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ураховуючи, що вказану заяву ОСОБА_3 подано 1 квітня 2015 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», заява підлягає перегляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року у справі за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за зустрічним позовом про встановлення факту проживання, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, скасування реєстрації записів, за позовом про скасування рішення сесії про прийняття в експлуатацію будівлі, визнання права власності на частину житлового будинку, визнання недійсним договору іпотеки, якою рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року у справі за позовом про визнання договору іпотеки недійсним, якою рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року у справі за позовом про визнання недійсним договору іпотеки, якою судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року у справі за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом про визнання договору іпотеки недійсним, якою рішення суду апеляційної інстанції частково скасовано залишено в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зі змісту заяви та доданих до неї копій судовий рішень не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», із змінами та доповненнями, заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 <nau://ukr/1618-15|st355/> ЦПК <nau://ukr/1618-15/> України, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не знаходить підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України, оскільки зі змісту ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого

2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року не вбачається тотожності встановлених фактичних обставин справи. А тому із них не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 29 ЦК України, ст. 177 СК України.

Отже, наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог вищевказаної норми є підставами для перегляду судового рішення, а тому у допуску справи до провадження слід відмовити.

Оскільки неоднакове застосування норм матеріального права не було, а виникло питання щодо доказування вимог, що є питанням процесуального права, то вони не можуть бути підставою до допуску до провадження.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, Татарбунарська районна державна нотаріальна контора Одеської області, орган опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання договору іпотеки недійсним, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко О.В. Кафідова С.Ф. Хопта