АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури України, треті особи: Державне підприємство «Державна циркова компанія України», Рахункова палата України, про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 754/21073/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7251/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бабко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства культури України, третя особа: Державне підприємство «Державна циркова компанія України», в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.10.2014 року просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Міністра культури України Ніщука Є.М. від 18.07.2014 року № 437/0/17-14 про звільнення ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді генерального - художнього керівника державного підприємства «Державна циркова компанія України»; стягнути з Міністерства культури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Міністерства культури України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. В процесі розгляду справи судом було залучено Рахункову палату України в якості третьої особи. В обґрунтування позову зазначав, що 24.07.2012 року наказом Міністерства культури України він був призначений на посаду генерального директора - художнього керівника ДП «Державна циркова компанія України» на підставі контракту № 551 від 24.07.2012 року. 18.07.2014 року наказом Міністерства культури України № 437/0/17-14 він був звільнений з посади з розірванням контракту згідно п. 8 сг. 36 КЗпП України. Відповідно до наказу, підставами для винесення наказу є: висновок Колегії Рахункової плати України від 04.03.2014 року №10/4-4, лист № 1844/16/13-14 Міністерства культури України від 18.06.2014 року, лист № 21-02/332 ДГІ «Державна циркова компанія України» від 19.06.2014 року, доповідної записки заступника Міністра культури - керівника апарату Мазур Т.В. від 18.07.2014 року № 1051/0/59-14, пункт пп. 5.3.7 пункту 5.3 розділу 5 «Внесення змін і доповнень до контракту та умови його припинення» контракту № 551 від 24.07.2012 року. На думку позивача, у висновку Колегії Рахункової палати від 04.03.2014 року № 10/4-4, який є підставою звільнення, не міститься жодних вказівок на те, що ДП «Державна циркова компанія України» чи її посадовими особами допущено порушення саме «фінансово - розрахункової дисципліни». Зазначені у висновку порушення не могли мати місце, оскільки очолюване позивачем підприємство неодноразово перевірялось іншими контролюючими органами, які ніяких порушень фінансової дисципліни в роботі не виявили. Вважає, що жодного належного доказу правомірності винесення оспорюваного наказу про його звільнення не існує, а вказаний документ є протиправним та підлягає скасуванню. Також позивач вказує, що йому було завдано моральних страждань, оскільки він безпідставно був позбавлений гарантованого Конституцією України права на отримання заробітку, внаслідок чого змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї родини. Крім того, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року позов ОСОБА_1 до Міністерства культури України, третя особа: Державне підприємство «Державна циркова компанія України», Рахункова палата України про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що оскільки станом на день подання апеляційної скарги повний текст рішення не отримано, тому не має можливості навести докази та заперечення на висновки суду. Після отримання повного тексту рішення подасть письмове пояснення із викладенням обґрунтованих заперечень на оскаржуване рішення.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.07.2012 року між Міністерством культури України в особі Міністра Кулиняка Михайла Андрійовича та ОСОБА_1 було укладено контракт, згідно умов якого ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора-художнього керівника Державного підприємства «Державна циркова компанія України» терміном на 5 років, з 24.07.2012 р. по 23.07.2017 року (а.с.6-12).

Наказом № 437/0/17-14 від 17.08.2014 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Підставами для звільнення у вказаному наказі зазначено серед іншого і висновок Колегії Рахункової плати України від 04.03.2014 року №10/4-4. Лист № 1844/16/13-14 Міністерства культури України від 18.06.2014 року (а.с.21).

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно підпункту 5.3.7 Контракту № 551 від 24.07.2012 року, контракт з керівником може бути розірвано з ініціативи Міністерства у разі недотримання керівником фінансового та бюджетного законодавства (а.с.11).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови за № 9 від 06 листопада 1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», з подальшими змінами та доповненнями, вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Крім того, встановлено судом першої інстанції, що згідно наказу від 14.08.2014 року №50010/17-14 «Про внесення змін до наказу Мінкультури від 18.07.2014 року за №437/0/17-14, було внесено зміни до вказаного наказу про звільнення позивача та зазначено додаткові підстави: акт Рахункової палати України перевірки ефективності використаних коштів Державного бюджету України, виділених ДП «Державна циркова компанія України» за бюджетною програмою 1801120 «Фінансова підтримка національних та художніх колективів, концертних та циркових організацій» у 2012 році та за 9 місяців 2013 року від 15.01.2014 року № 05-10/03-1 (а.с.84).

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався оглядом вказаних документів, що були підставою для звільнення позивача, згідно яких встановлено, що висновками колегії Рахункової палати України від 04.03.2014 року №10/4-4. а саме п.9, де зазначено, що через відсутність належного контролю з боку Мінкультури циркові підприємства кошти, виділені як фінансова підтримка на виплату заробітної плати, використали з порушенням норм чинного та бюджетного законодавства в сумі - 709,5 тис.грн.. а саме в порушення вимог п.3 наказу Мінкультури від 18.10.2005 року №745 «Про упорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» керівному складу Циркової компанії виплачено премію та матеріальну допомогу - 331,7 тис.грн. Тут же встановлено порушення вимог підпункту 3 п.3 постанови Кабінету міністрів України №1298 від 30.08.2002 року щодо виплати артистам , які одночасно брали участь у 2- 3 номерах доплати в розмірі - 100% посадового окладу за кожний номер різного жанру, що призвело до витрат на 377.8 тис.грн. Бюджетні кошти через недоліки в організації роботи циркових підприємств у 2012-2013 роках витрачались неекономно, що призвело до навантаження на бюджет в сумі - 772,8 тис.грн. Вказаним висновком Міністерству культури України рекомендовано вжиття ряду заходів, спрямованих на економію коштів та притягнути до відповідальності винних у порушеннях посадових осіб (а.с.16-20).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно пояснень третьої особи - представника Рахункової палати України, вищевказаний висновок складений на підставі акта перевірки від 15.01.2014 року, а відтак суд не може не брати його до уваги при вирішенні по суті позовних вимог у цій справі, оскільки як висновок, а відтак і акт перевірки є підставами для звільнення з роботи позивача.

Відповідно до акту від 15.01.2014 року Рахункової палати України перевірки ефективності використаних коштів Державного бюджету України, виділених ДП «Державна циркова компанія України» за бюджетною програмою 1801120 «Фінансова підтримка національних та художніх колективів, концертних та циркових організацій» у 2012 році та за 9 місяців 2013 року від 15.01.2014 року № 05-10/03-1, за 9 місяців 2013 року за результатами діяльності ДП «ДІДКУ» отримано збиток у розмірі - 791,0 тис. грн. (а.с. 114).

Судом першої інстанції враховано, що акт перевірки Рахунковою палатою України був підписаний перевіряючи ми, з ним було ознайомлено позивача та вручено йому копію 15.01.2014 року (а.с. 157). Ніяких доказів скасування або визнання викладених у ньому висновків неправдивими у суду на час розгляду справи не було, оскільки таких даних сторонами надано не було.

Як вбачається з акту від 15.01.2014 року № 05-10/03-1 та доповідної записки Заступника Міністра культури України - керівника апарату Мазур Т.В., за результатами перевірки були встановлені наступні порушення фінансово-бюджетної дисципліни, у тому числі:

- всупереч підпункту 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» ДП «Державна циркова компанія України» виплатило артистам, які одночасно брали участь у 2- 3 номерах, доплату у розмірі 100 відсотків посадового окладу за кожний номер різного жанру, що призвело до додаткових витрат на суму 377,8 тис. грн.; згідно наказу ДП «Державна циркова компанія України» від 07.05.2008 року № 90-вд артистичному персоналу, який перебував у відрядженні, замість розрахунку добових на підставі авансових звітів, нараховувалась надбавка за роз»їздний характер робіт. Перевіркою встановлено, що протягом 2012 року нараховано та виплачено за зазначеної надбавки у сумі 638,4 тис. грн., за 9 місяців 2013 року - 705,0 тис. грн.;

- всупереч розділу III Закону України «Про професійний розвиток працівників» та наказу Мінкультури від 16.07.2007 року № 44, ДП «Державна циркова компанія України» протягом відповідного періоду було підвищено посадові оклади творчим працівникам на загальну суму 32,4 тис. грн.., в т.ч. зарплата - 23,7 тис. грн.

Разом з тим, судом першої інстанції враховано, що цирковою компанією, в порушення положень Закону України «Про професійний розвиток працівників», було підвищено посадові оклади творчим працівника без проведення їх атестації та присвоєння чергової категорії, право на яке має виключно роботодавець, тобто Міністерство культури України.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції щодо погодження з доводами відповідача відносно факту порушення фінансово- господарської діяльності ДП «Державна циркова компанія України», оскільки такі підтверджуються матеріалами справи, зокрема, як висновками, так і актом Рахункової палати України перевірки ефективності використаних коштів Державного бюджету України, виділених ДП «Державна циркова компанія України» за бюджетною програмою 1801120 «Фінансова підтримка національних та художніх колективів, концертних та циркових організацій» у 2012 році та за 9 місяців 2013 року від 15.01.2014 року № 05-10/03-1 та висновком Колегії Рахункової палати України від 04.03.2014 року № 10/44.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що Актом перевірки від 15.01.2014 року № 05-10/03-1 встановлено, що відповідальною особою за фінансово-господарську діяльність ДП «Державна циркова компанія України» у період, що підлягав перевірці був, з 24.07.2012 року по 18.07.2014 року, був генеральний директор ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, а саме підпункту 2.1.11 Контракту № 551 від 24.07.2012 року, ОСОБА_1 як керівник зобов'язується дотримуватись фінансово-розрахункової дисципліни, здійснювати контроль за збереженням майна, ощадливим і раціональним використанням матеріальних цінностей (а.с.7).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що звільнення позивача з займаної посади за п.8 ст. 36 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, оскільки ОСОБА_1 як керівник ДП «Державна циркова компанія України» був відповідальною особою за фінансово-господарську діяльність підприємства та дотримання фінансово-розрахункової дисципліни.

Відносно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки в діях позивача як керівника ДП «Державна циркова компанія» були зафіксовані порушення фінансово-господарської дисципліни, вказані обставини встановлені висновком та актом перевірки Рахункової палати, при цьому порушення конкретно-визначених при перевірці нормативно-правих актів стало наслідком настання майнових збитків, що є порушенням фінансової дисципліни.

Крім того, судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи, зокрема спростовано доводи позивача про те, що Циркова компанія перевиконала річний план, тому у Міністерства відсутні підстави звільняти його з посади керівника, були відкинуті судом, оскільки виконання чи не виконання річного платну доходів не є підставою для звільнення.

Крім того, правомірно не прийнято до уваги твердження відповідача про не направлення висновку Рахункової палати до ДГІ «Державна циркова компанія України», що на думку позивача свідчить про відсутність порушення фінансової діяльності, оскільки такий висновок Рахункова палата зробила на підставі проведення перевірки ефективності використання коштів державного бюджету, виділених саме Міністерству культури України, а не ДП «Державна циркова компанія України».

Колегія суддів зазначає, що позивача як директора вказаного підприємства було ознайомлено з актом перевірки та він мав можливість його оскарження, оскільки частина вказаних у ньому порушень стосувалась періоду роботи його як керівника ДП «Державна циркова компанія України». Таким чином, безпідставними є твердження позивача про те, що в акті перевірки не вказаного конкретно про суму збитків, що виникла за період роботи на посаді директора позивача, оскільки з показань представника Рахункової палати в суді, так і з огляду висновків рахункової палати і акту перевірки вбачається, що сума збитків розрахована за період з 2012 по 9 місяців 2013 року, а відтак за період роботи позивача на посаді директора в тому числі. Зокрема, як зазначено в акті перевірки від 15.01.2014 року, на підставі якого складено висновки Рахункової палати від 04.03.2014 року, за 9 місяців 2013 року за результатами діяльності ДП «ДЦКУ» отримано збиток - 731 тис.грн. (а.с.19.114)

При цьому враховано судом першої інстанції, що постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 06.04.2013 року та ухвалою Київського Апеляційного адміністративного суду від 06.11.2013 року встановлено законними дії позивача по виплаті премій, заробітної плати та інших виплат, хоча такі ж самі порушення, визначені у висновку Рахункової палати України від 04.03.2014 року ДП «Державна циркова компанія» як такі, що є порушенням норм чинного законодавства, (а.с.48-53), вказаними судовими рішеннями визнавались протиправними вимоги Державної фінансової інспекції під час проведення перевірки ДП «Державна циркова компанія» за інший період - за 2009-2012 роки та з іншого предмету, ніж у цій справі, а також з порушення вимог п.п.2 п.2 наказу Мінкультури №745 від 18.10.2005 року. При розгляді ж даної справи виявлено порушення п.3 вказаного наказу, та крім того, перевірено інший період діяльності ДП «Державна циркова компанія».

Згідно вказаного висновку Рахункової палати встановлені порушення не лише Міністерства культури України, а й ДП «Державна циркова компанія».

Колегія суддів зазначає, що підстав для задоволення вимог апеляційної скарги не вбачається, оскільки ні акт перевірки, ні висновок позивачем не оскаржено, відповідно він є чинним, а дії Рахункової палати визнано не правомірними не було.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача по його звільненню з роботи, судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо таких обставин, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про скасуванні наказу про звільнення та поновлення на роботі останнього слід залишити без задоволення. Відповідно, відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів зазначає, що ні апелянтом, ні його представником не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: