Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-84/12 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 59 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Зарицької Г.В., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішення державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Шевчук Г.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2014 року,-

встановила:

У вересні 2014 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішення державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області (далі - відділ ДВС) Шевчук Г.І. звернувся до суду із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, мотивуючи тим, що на виконанні відділу ДВС знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості на загальну суму 3862566,82 грн.. Виконавцем накладено арешти на майно боржника: транспортний засіб КИА Соренто, р/н НОМЕР_1, який оголошено в розшук, та комплекс (багатофункціональний) по АДРЕСА_1 в м.Житомирі площею 1073,2 кв.м. із земельною ділянкою, однак борг не погашено і боржник не вживає заходів для його погашення, тобто ухиляється від виконання зобов'язань.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2014 року подання задоволено і обмежено ОСОБА_3 у здійсненні права виїзду за кордон України до повного виконання своїх зобов'язань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання. Зазначає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме щодо наявності в його діях такої ознаки як «ухилення» від виконання боргових зобов'язань, а також не врахував закінчення шестимісячного строку для проведення виконавчих дій.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що на виконанні у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішення державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Шевчук Г.І. знаходиться виконавче провадження про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» коштів на загальну суму 3861656,82 грн., провадження по якому відкрито 31.10.2013 року (справа № 2-84/12).

ОСОБА_3 у наданий строк борг не сплатив, у зв'язку із чим накладено арешт на майно боржника.

Задовольняючи подання державного виконавця суд послався на те, що згідно акту від 18.09.2014 року ОСОБА_3 рішення суду не виконав та ухиляється від його виконання.

Колегія суддів не погоджується із такою думкою суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Порядок розгляду такого подання врегульовано ст.377-1 ЦПК України, яка передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що невиконання рішення суду не є безумовною підставою для обмеження керівника підприємства у праві виїзду за межі України. Обов'язковою умовою є свідоме ухилення від виконання зобов'язань і ця обставина повинна бути доведена.

Узагальнюючи судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України 01 лютого 2013 року Верховний Суд України зазначив наступне :

«Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).»

Звертаючись із відповідним поданням державним виконавцем не наведено обставин саме на підтвердження дій або бездіяльності ОСОБА_3, що виразилися в ухиленні від погашення боргових зобов'язань. Суть подання зводиться лише до наявності заборгованості, що не погашена боржником.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вважав акт державного виконавця від 18.09.2014 року доказом умисного ухилення від виконання зобов'язання, оскільки за змістом останнього неможливо встановити на підставі чого виконавець зробив висновок про ухилення боржника від виконання рішення суду. Висновок державного виконавця є його суб'єктивною думкою і повинен підтверджуватися належними доказами.

З матеріалів виконавчого провадження, що долучені до подання, вбачається, що державний виконавець звертався до відповідних органів щодо встановлення наявності у боржника майна і постановою від 14.05.2014 року оголошено розшук автомобіля НОМЕР_2, а актом від 14.05.2014 року описано і арештовано комплекс (багатофункціональний) по АДРЕСА_1 в м.Житомирі площею 1073,2 кв.м., земельна ділянка під ним площею 0,4010 га (а.с.9-20).

Будь-яких доказів того, що боржник викликався до державного виконавця і не з'являвся без поважних причин, був ознайомлений із постановою про розшук автомобіля та вживав заходів до приховування належного йому майна і грошових коштів або вчиняв інші дії спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, до подання не надано.

Не наведено доказів і про перешкоджання державному виконавцю вчиняти виконавчі дії на погашення боргових зобов'язань за рахунок арештованого майна.

Вказані обставини не були враховані судом під час постановлення ухвали про задоволення подання про обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України, а тому ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання.

Суд першої інстанції правильно вважав, що недотримання державним виконавцем шестимісячного строку для проведення виконавчих дій, встановленого ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для його завершення, а тому доводи апелянта про неможливість обмеження у праві виїзду за межі України з цих підстав є необґрунтованими.

При зверненні до суду із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України не передбачена сплата судового збору державною виконавчою службою, а тому судові витрати, понесені апелянтом, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2014 року та постановити нову - про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішення державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Шевчук Г.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Понесені ОСОБА_3 судові витрати в сумі 121,8 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді