Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 235/1538/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Філь О.Є
№ провадження 22-ц778/3239/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Остащенко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування позову зазначав, що з 27 січня 1992 року по 04 листопада 2005 року перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5

Під час їхнього шлюбу, ними була придбана трикімнатна квартира, що розташована за адресою: м. Красноармійськ, м-н. СонячнийАДРЕСА_1.

Вказану квартиру вони знайшли як таку, що здається в найм, з подальшим її викупом.

З 1995 року мешкають в спірній квартирі. У 1999 році вони сплати половину коштів за придбану квартиру. Остаточно за спірну квартиру були сплачені кошти у 2002 році.

22 червня 2002 року був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеної спірної квартири.

Зазначає, що з 2004 року він не мешкає в м. Красноармійську, а мешкає в Російській Федерації.

17 жовтня 201 року відповідач ОСОБА_5 продала належну їм квартиру відповідачу ОСОБА_6

Вважає, що зазначений договір купівлі-продажу квартири є недійсним, оскільки ніякої згоди на відчуження спірної квартири він не давав, продавати квартиру відповідача ОСОБА_5 не уповноважував.

На підставі вимог ст.ст. 60,68 Сімейного кодексу України та ст. 369 ЦК України договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений 17 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області, реєстр № 3540, зобовязати відповідача ОСОБА_6 повернути відповідачу ОСОБА_5 отриману на виконання договору купівлі-продажу вищезазначену квартиру, зобовязати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_6 грошові кошти, отримання на виконання договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2012 року.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, в якій зазначає, що йому стало відомо, що 23 листопада 2013 року спірна квартира ОСОБА_7О. була подарована ОСОБА_8

Вважає, що у відповідності до вимог ст.386 ЦК України, у звязку з тим, що порушені його права як власника, має право на відшкодування майнової шкоди з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача у відшкодування завданої матеріальної шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 95 413 грн. 00 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4 846 грн. 68 коп., та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2015 року прийнято відмову від позову в частині визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений 17 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області, реєстр № 3540, зобовязання відповідача ОСОБА_6 повернути відповідачу ОСОБА_5 отриману на виконання договору купівлі-продажу вищезазначену квартиру, зобовязання ОСОБА_5 повернути ОСОБА_6 грошові кошти, отримання на виконання договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2012 року, провадження в цій частині закрито.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У засідання суду апеляційної інстанції сторони, які належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, не з"явились, однак за вказаних обставин, виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи за їх відсутністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності.

Згідно з положеннями ч.6 ст. 57 Сімейного Кодексу України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання.

Судом установлено, що сторони по справі ОСОБА_9 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1992 року по 04.11.2005 року ( а.с.8-10).

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч. 6 ст. 57 СК України ).

Судом встановлено, що предметом спору є компенсація за квартиру АДРЕСА_3, яку відповідач придбала на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 22.06.2002 року ( а.с.14)

17 жовтня 2012 року відповідачем ОСОБА_10 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу, реєстр.№ 3540 було продано вищевказану квартиру третій особі ОСОБА_6 ( а.с.38-42), який в подальшому подарував зазначену квартиру ОСОБА_8 23.11.2013 року, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування квартири ( а.с.43-45).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт припинення шлюбних відносин з відповідачем з 2000 року встановлено рішенням суду в іншій справі, яке набрало законної сили( а.с.11), спірне майно було придбане відповідачем після припинення шлюбних відносин, а тому, відповідно до ч.2 ст.28 КпШС та ч.6 ст.57 СК України, норми яких містять аналогічні за змістом положення про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка визнається майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вказане вище рішення апелянтом не оскаржувалось, а відтак, має преюдиційне значення для розгляду даної справи і обставини, встановлені цим рішенням, відповідно до вимог ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню у даній справі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, правильно застосував матеріальний закон, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: