Справа № 2-2574/11
Провадження № 2-п/442/29/2015
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

29 травня 2015 року м. Дрогобич

Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Хомик А.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2011 року, ухваленого в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, як один із співвідповідачів, звернулась 18.05.2015 року до суду з даною заявою про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2011 року. В заяві посилається на те, що не була присутня при розгляді справи, оскільки не отримувала повідомлень про слухання справи. Копію заочного рішення отримала лише 12.05.2015 року. Крім цього, при ухваленні зазначеного рішення суд обмежився лише доказами, наданими позивачем, не повно з'ясував обставини справи, а відтак з таким рішенням вона не погоджується.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України серед інших прав, наданих особам, які беруть участь у справі, передбачено право оскаржувати рішення і ухвали суду, а частиною 3 зазначеної статті визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до вимог ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням (заочним) Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2011 року задоволено позов ПАТ "Універсалбанк", яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" 51955,46 доларів США, що еквівалентно станом на день проведення розрахунку 400057,04 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В подальшому, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 липня 2014 року зазначене заочне рішення від 05.12.2011 року, за заявою ОСОБА_2 іншого співвідповідача, було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.10.2014 року, залишеним без мін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року, задоволено позов ПАТ "Універсалбанк", яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" 51955,46 доларів США, що еквівалентно станом на день проведення розрахунку 400057,04 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, як зазначено вище, заочне рішення від 05.12.2011 року, яке просить скасувати ОСОБА_1 вже скасоване і у справі прийнято інше рішення, яке набрало законної сили, і для якого встановлено інший порядок оскарження, зокрема, в касаційному порядку.

Аналіз викладених обставин дає підстави стверджувати про зловживання відповідачем своїм процесуальним правом на оскарження судових рішень, що спрямовано на свідоме, навмисне і недобросовісне затягування виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі "Калашников проти Росії" Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У справі "Преда і Дардарі проти Італії" Суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Крім того, Суд звертає увагу на те, що зловживанням правом визнається і така діяльність, яка фактично не спричинила шкоди, однак мала своєю метою у майбутньому використати певне право для порушення прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, а також те, що сутність проблеми зловживання правом полягає у співвідношенні нормативного i фактичного, вважаю, що в даному випадку є всі правові підстави стверджувати про зловживання відповідачем своїм процесуальним правом на встановлений цивільно-процесуальним законом порядок оскарження судового рішення, що виразилося в оскарженні скасованого заочного рішення, що лише формально ґрунтується на положеннях процесуального права і не має за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав відповідачки ОСОБА_1, а навпаки такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету затягування виконання судового рішення, що набрало законної сили, що в свою чергу порушує передбачене Конвенцією право позивача на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку та можливість виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Виходячи із дотримання засад і принципів міжнародного права, із завдань цивільного судочинства, зокрема, щодо своєчасності розгляду і вирішення цивільних справ, а також враховуючи те, що у справі прийнято інше рішення, яке набрало законної сили, і для якого встановлено інший порядок оскарження, зокрема, в касаційному порядку і цивільне процесуальне законодавство не передбачає повторного розгляду заяви на скасоване заочне судове рішення, а відтак вважаю, що у відкритті провадження необхідно відмовити.

При цьому враховую, що відповідно до ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Таким чином, оскільки Цивільно-процесуальним кодексом України не врегульовано дії судді чи суду на стадії відкриття провадження у заявах про перегляд заочного рішення, а тому вважаю за необхідне застосувати до цих відносин правові норми ЦПК України, які регулюють питання щодо відмови у відкритті провадження за позовною заявою.

Так, п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вказане та враховуючи, що заявницею оскаржено судове рішення, яке вже скасовано, а відтак вважаю, що така її заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням наведеного та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за її заявою про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2011 року, ухваленого в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя