У Х В А Л А

2 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що наказом від 4 вересня 2014 року його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Вважаючи, що має переважне право на залишення на роботі, ОСОБА_4 просив визнати вказаний наказ від 4 вересня 2014 року незаконним, поновити його на роботі, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 3 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, вказані рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду залишені без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року й передачу справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, п. 1 ст. 40, ст. 42 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

від 29 лютого 2012 року у справі за позовом про поновлення на роботі;

від 16 травня 2012 року у справі за позовом про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди;

від 28 травня 2014 року у справі за позовом про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди;

від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В ухвалі від 25 березня 2015 року, щодо якої подана заява про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, які виходили із того, що роботодавець довів законність, обґрунтованість і відповідність нормам КЗпП України прийняття спірного наказу про звільнення, оскільки інший працівник має переважне право перед позивачем на залишення на роботі, у зв'язку з більшою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Надані як приклади ухвали суду касаційної інстанції від 29 лютого та 16 травня 2012 року, якими відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справи передані на новий розгляд, не містять правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказують на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ.

Як і в ухвалі, щодо якої подана заява про перегляд, в наданій для прикладу ухвалі від 28 травня 2014 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі, оскільки звільнення позивача проведено з дотриманням вимог КЗпП України. Наведене не свідчить, що суд касаційної інстанції дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Постановляючи ухвалу від 22 жовтня 2014 року, що надана для прикладу, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які задовольняючи позовні вимоги про поновлення на роботі, виходили із того, що при звільненні позивача із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату не взято до уваги те, що останній порівняно з іншими працівниками, які займають таку ж посаду, має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, має тривалий безперервний стаж на цьому підприємстві, а тому відповідно до ст. 42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі.

Порівняння зазначеної ухвали від 22 жовтня 2014 року із ухвалою, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що такі ухвали постановлені у подібних правовідносинах, оскільки у них різні фактичні обставини.

Ураховуючи наведене, надані заявником ухвали суду касаційної інстанції не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, тому підстава для перегляду судового рішення, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, відсутня.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:А.Г. Ярема Н.П. Лященко В.М. Сімоненко