РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Куцина М.М., Собослой Г.Г.

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позов мотивований тим, що 15 липня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKНVGК00000066, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 76 700 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік, з кінцевим терміном повернення 15.07.2025 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, будинок АДРЕСА_1, який належить позивачці на праві власності.

ОСОБА_1 всупереч умовам договору своїх зобов'язань перед позивачем не виконує, внаслідок чого станом на 03.03.2014 року за відповідачем утворилась заборгованість по кредитному договору в сумі 152 125,30 Євро.

ПАТ "ПриватБанк" надсилало відповідачу повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою добровільно звільнити житловий будинок.

В рахунок заборгованості за кредитним договором позивач просить звернути стягнення на будинок АДРЕСА_1, та виселити відповідача і інших осіб які зареєстровані та/або проживають у будинку.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 22 травня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_2 (а.с.69)

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову не встановив ряд істотних обставин а саме, що житло використовується, як місце постійного проживання позичальника, і у нього у власності не знаходиться іншого нерухомого житлового майна. Крім того, на думку апелянта положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", при наявності підстав, застосовуються до спірних правовідносин, виключно через механізм відстрочки виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач та її представник вважає, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2, 3 ст.213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.07.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №MKНVGК00000066 за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 76 700 Євро, зі сплатою 0,88% в місяць та комісії в розмірі 0,18%, з кінцевим терміном повернення 15.05.2020 року (а.с.21-24). В забезпечення виконання зобов'язань між позивачем і відповідачем укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 25-29). Відповідно до інформаційної довідки, адреса будинку АДРЕСА_1 до перейменування була АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (а.с.129).

Закрите акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" змінив своє найменування на ПАТ комерційний банк "Приватбанк" (а.с.35).

Наведені обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспрорені.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За умовами п. 1.1 кредитного договору позичальник зобов'язана погашати заборгованість в період з 15 по 20 число кожного місяця в розмірі 775 Євро.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Позичальник належним чином умов договору , щодо повернення кредитних коштів не виконувала, в зв'язку з чим станом на 03.03.2014 року заборгованість ОСОБА_1 склала перед банком сягнула 152125, 30 Євро, з яких заборгованість за кредитом 61791,29 Євро, заборгованість за відсотками 34202,77 Євро, заборгованість з комісії 6547,01 Євро, заборгованість з пені 49584,23 Євро (а.с.10-16).

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

З врахуванням наведеного позов в частині звернення стягнення на майно підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотеки будь-якій особі та будь - яким способом, в тому числі на біржі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" з наданням права укладати договір за ціною та на умовах визначених на власний розсуд Іпотекодержателем і здійснювати всі необхідні дії від іменні Іпотекодавця ..., іпотекодержателем може бути здійснено у позасудовому порядку (п.26 Договору іпотеки).

Згідно п.21 Договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до розділу 5 Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду ....

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Беручи до уваги, що договором іпотеки не передбачена процедура продажу предмета іпотеки, визначена статтею 38 цього Закону на підставі судового рішення, звернення стягнення можливе виключно шляхом проведення прилюдних торгів.

Статтею 40 Закону України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

З врахуванням наведеного відповідачка підлягає виселенню. В свою чергу вимога щодо виселення інших осіб є неконкретизованою і до задоволення не підлягає в зв'язку з вони не є відповідачами у справі.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що будинок, який є предметом іпотеки, є постійним місцем проживання відповідача, його загальна площа становить 161,10 кв.м., а тому на підставі вказаного Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на це житло не може бути звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитом в іноземній валюті.

Відповідно до змісту Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 знаходиться будинок АДРЕСА_1 загальною площею 161,1 м.кв. (а.с.153-161), який використовується як постійне місце проживання відповідача, інше нерухоме житлове майно відсутнє, за таких обставин до правовідносин підлягає застосуванню положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Недобудований будинок, готовністю 70 % в АДРЕСА_2, відповідно до приписів ч.2 ст. 331 ЦК України не відноситься до нерухомого житлового майна так-як право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

За своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети; забезпечення, його; чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до ст.217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи викладене стягнення на предмет іпотеки підлягає відстроченню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209,217,218,303,307,308,313,314, 315,317, 319 ЦПК України колегія, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу скаргою ПАТ КБ «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2014 року - скасувати, у справі ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «Приват Банк» - задовольнити частково

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МKНVGK 00000066 від 15.07.2005 року в розмірі 152125,30 Євро що становить 2038479,02 грн. звернути стягнення на будинок площею 161.10 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною встановленою експертною оцінкою за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Виселити ОСОБА_1 з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відстрочити на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", виселення та звернення стягнення на належний ОСОБА_1 жилий будинок за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 мешканки АДРЕСА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» сплачений судовий збір в розмірі 4384,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді