Справа № 538/693/15-ц
Провадження № 2/538/252/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Сегета Я.С.

при секретарі - Волошиної Л.О.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача - Лохвицької міської ради - Винника А.В.

третьої особи без самостійних вимог на стороні

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиці Полтавської області справу за позов-ною заявою ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради Полтавської області про захист честі та гідності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в Лохвицький районний суд до Лохвицької міської ради із заявою, прохаючи визнати, що інформація в публікаціях на офіційному веб-сайті Лохвицької міської ради в мережі Інтренет та Лохвицької районної газети « Зоря » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де автор викладає не провірені факти, які не відповідають дійсності, принижують її честь та гід-ність та наносить шкоду її інтересам, із зобов'язанням виконавчий комітет Лохвицької міської Ра-ди навести спростування надрукованих на шпальтах сайту та Лохвицької районної газети « Зоря » неправдивої інформації шляхом опублікування на цьому ж сайті і в Лохвицькій районній газеті « Зоря » та принести публічні вибачення, стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду в розмірі 6500 грн., стягнути з відповідача судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 1500 грн., сплату судового збору за подання позову 243,60 грн. та за відшкодування моральної шкоди в розмірі 65,00 грн.

В ході розгляду цивільної справи позивачка в порядку ст. 31 ЦПК України внесла зміни в другу позовну вимогу, прохаючи суд в остаточній редакції покласти виконання даної вимоги на

Лохвицьку міську раду, а не на її виконавчий комітет.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, пояс-нивши суду, що в Лохвицькій районній газеті « Зоря » від ІНФОРМАЦІЯ_2 та на офіційному веб-сайті Лохвицької міської ради в мережі Інтренет опублікована стаття « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». На думку позивачки і її представника матеріали, наведені в статті є неправдивими та такими, що при-нижують честь та гідність. Позивачка вважає, що вислів: « Судовими скаргами, тиском та домага-ннями виготовлена технічна документація » створює у широкого загалу думку про неї, як про за-гарбника земельної ділянки. ОСОБА_1 трактує саркастичний вислів « не інакше як для утриман-ня сільськогосподарських тварин » як такий, що створює навколо неї образ нероби чи людини, яка цурається звичайної домашньої роботи. Позивачка відмічає, що в статті міститься заклик до депу-татів Лохвицької міської ради щодо не затвердження проекту землеустрою: « В разі, якщо депута-ти міської ради приймуть рішення про затвердження цієї документації, матимемо приватизовану ділянку, яка перекриває аварійний під'їзд до КНС, повністю закриває заплаву річки Сулиця та створить реальну загрозу затоплення паводковими та атмосферними водами центральної частини міста Лохвиці ». Цей вислів, як вважає ОСОБА_1, відверто позиціонує її, як людину, що йде на перекір здоровому глузду і громадським інтересам.

Представник відповідача - Лохвицької міської ради Винник А.В. вимоги позову не визнав, а поширену спірну інформацію вважає оціночним судженням. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, ознайомившись із матеріалами цивіль-ної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікова-ною Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, ви-сунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку

незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основних свобод людини є складовою части-ною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до вимог ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гід-ності.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

В ст. 68 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на шпальтах офіційного веб-сайту Лохвицької міської ради в мережі Інтернет ( http://www.lmr.gov.ua ) та Лохвицької районної газети « Зоря » була роз-міщена стаття заступника міського голови ОСОБА_4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( а. с. 47-50 ). Суд фіксує, що в даних аналогічних публікаціях маються вислови, на які вказує по-зивачка ОСОБА_1 у зміненій позовній заяві, і які, на її думку, не відповідають дійсності, прини-жують її честь і гідність та наносять шкоду її інтересам.

Суд відмічає, що в Лохвицькій районній газеті « Зоря » за 27.03.2015р. № 23 на спростуван-ня певних положень спірної статті була опублікована стаття представника позивачки ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( а. с. 68 ).

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої по-рушено внаслідок поширення про неї та ( або ) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позо-вом про захист гідності та честі.

В статті 47-1 Закону України « Про інформацію » визначено, що ніхто не може бути притя-гнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

За змістом даної статті оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є вислов-лювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Окрім того, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1 « Про судо-ву практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізич-ної та юридичної особи » зазначено, що відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових ( службових ) обов'язків, зокрема при підписані характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність та-ких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто пози-вача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширен-ня інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особис-тим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте не-майнове право ( пункт 15 вказаної постанови ).

В пункті 19 даної постанови передбачено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи є во-на фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законо-давством. У свою чергу частиною першої статті 34 Конституції кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК ( пункт 26 постанови ).

Згідно до частини другої статті 47-1 Закону України « Про інформацію » оціночними суд-женнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як та-кі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оці-ночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вира-женням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідно-сті дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів ) і спростувати, що відповідає преценден-тній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Кон-венції.

У частині 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 3 статті 23 ЦК України закріпила, що моральна шкода відшкодовується грішми, ін-шим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно віх харак-теру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпі-лого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які ма-ють істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлені в ході судового засідання фактичні обставини та системний аналіз вищезазна-чених норм діючого законодавства дає суду підстави вважати, що позивачка правомірно звернула-ся із позовною заявою до юридичної особи - Лохвицької міської ради, оскільки автор спірної ста-тті ОСОБА_4 працював заступником міського голови.

Аналізуючи вислови автора статті « ІНФОРМАЦІЯ_1 », опублікованій в Лохвиць-кій районній газеті « Зоря » від ІНФОРМАЦІЯ_2 та на офіційному веб-сайті Лохвицької міської ради в мережі Інтернет, на які вказує ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_2 , як на такі, що принижу-ють її честь та гідність та наносять шкоду її інтересам, суд приходить до висновку, що відсутній юридичний склад правопорушення, наявність сукупності обставин якого може бути підставою для задоволення позову.

Суд вважає, що відсутня сукупність таких обставин, які дають підстави визнати поширену інформацію недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здій-снювати особисте немайнове право позивачки. Суд, за характером спірної поширеної інформації важає її оціночним судженням. Суд визнає за ОСОБА_4 конституційне право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Крім того, суд звертає увагу на те, що вимога позивачки щодо принесення публічного вибачення не ґрунтується на діючому законо-давстві.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що перші три позовні вимоги не підляга-ють задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд відмічає, що позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 308,60 грн. ( а. с. 1-2 ). Крім того, нею були понесенні витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. ( а. с. 29 ). Вказані судові витрати позивачка просила суд стягнути із Лохвицької міської ради. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то визнає, що також не підлягають стягненню з від-повідача на користь ОСОБА_1 судові витрати.

При таких обставинах суд визнає за розумне відмовити в задоволенні позовної заяви в пов-ному об'ємі.

Керуючись вимогами Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. ст. 19, 34, 55, 68 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репу-тації фізичної та юридичної особи », ст. ст.. 23, 277, 297, 1167 ЦК України, Закону України « Про інформацію », ст. ст. 10, 11, 15, 61, 79-89, 123,130, 209, 212-216, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради Полтавської області про захист честі та гідності відмовити в повному об'ємі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголо-шення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час прого-лошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отрима-ння копії цього рішення.

СУДДЯ Я. С. СЕГЕТ