АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2564/15 Справа № 186/151/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондарьова Г. М. Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року по справі ОСОБА_3, ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Першотравенська міська рада Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням;

зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 в її інтересах та до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення зазначених осіб з квартири, зняття їх з реєстрації у спірній квартирі та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням;

та за позовом Першотравенської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Першотравенського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом та просили ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що вони постійно мешкають за адресою квартира АДРЕСА_1: ОСОБА_3 з 1999 року, ОСОБА_2 з 2005 року, неповнолітній ОСОБА_8 з 2006 року. Також, з 21 лютого 2006 року судом було визнано право користування спірним жилим приміщенням за померлим ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 - батьком позивача та ОСОБА_3, позивачем, в якості піднаймачів. Під час їхнього проживання у спірному житлі ніхто своїх прав відносно житла не заявляв, претензій не пред'являв, намірів заселитися не мав. У підтвердження своїх слів позивачі надали комісійний акт приватного підприємства «Комунальщик-4» від 22 січня 2014 року.

ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, з врахуванням уточнених позовних вимог від 08 січня 2015 року, звернулись до Першотравенського міського суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3,ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_8 про визнання їх такими , що (втратили право користування житлом-квартирою АДРЕСА_1 як піднаймачів, виселення їх з зазначеної квартири як піднаймачів ,зняття ОСОБА_3 з реєстрації у спірній квартирі як піднаймача, та усунення їм перешкод у користуванні зазначеною квартирою.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посилаються на те, що починаючи з 1995 по 2000 роки вони проживали в Росії, навідуючись до квартири два, три рази на рік. До 1996 року в квартирі мешкав брат ОСОБА_7 ОСОБА_10 В Росії ОСОБА_10 перебували за характером роботи ОСОБА_7 Повернувшись з Росії у 2000 році виявили, що в квартирі проживають ОСОБА_9 та ОСОБА_3 Погрожуючи життю ОСОБА_5 та не повнолітньому ОСОБА_6 ОСОБА_9 змусив ОСОБА_5 дати згоду на його реєстрацію у спірній квартирі. 21 лютого 2006 року Першотравенський міський суд визнав за ОСОБА_9 та ОСОБА_3 право користування спірною квартирою АДРЕСА_1, як піднаймачів, та відмовив в задоволенні вимог про визнання права на житлове приміщення у повному обсязі, так-як це позбавить неповнолітнього ОСОБА_6 , 1991 року народження, права на житло. На даний час ОСОБА_5 та ОСОБА_7 іншого житла не мають і проживають на винайманих квартирах. ОСОБА_6 ,1991 року народження, проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_11 1990 року народження та їх неповнолітньою дитиною ОСОБА_12 2011 року народження у винайманій квартирі, також власного житла не мають.

07 травня 2014 року Першотравенська міська рада Дніпропетровської області звернулась з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6,Першотравенського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,треті особи Першотравенське МЖКП,ОСОБА_3 ,ОСОБА_2, з позовом про визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою № АДРЕСА_1 ,з зобов'язанням Першотравенському міському відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти їх з реєстрації у спірній квартирі.

В обґрунтування своїх позовних вимог Першотравенська міська рада посилається на те, що квартира АДРЕСА_2, не приватизована, знаходиться у комунальній власності, основний квартиронаймач - ОСОБА_13 померла та виписана 10 серпня 1993 року. Відповідно до ордеру № 10349 виданого на підставі рішення виконкому Першотравенської міської ради № 436 від 14 листопада 1990 року дозволено зайняти вищезазначену квартиру, ще трьом особам, а саме: ОСОБА_14 ,1948 року народження, - чоловік наймача, ОСОБА_10 ,1974 року народження , - син наймача, ОСОБА_7 ,1968 року народження , - син наймача. Після смерті основного наймача не було укладено нового договору найму жилого приміщення. З 1995 року ОСОБА_7 не мешкають у спірній квартирі і не використовують житло за призначенням.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року - У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 - відмовлено.

У задоволенні позову Першотравенської міської ради - відмовлено.

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3,ОСОБА_2,ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням-квартирою АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_2 ,ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1.

Усунено перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та Першотравенської міської ради.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Першотравенської міської ради просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області - задовольнити частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити , а рішення суду Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Першотравенської міської ради Дніпропетровської області та в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 - скасувати , а в решті - залишити без змін , з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було встановлено, що квартира АДРЕСА_4 була виділена ОСОБА_13 на підставі рішення виконкому Першотравенської міської ради № 436 від 14.11.1990 року та видано ордер № 10349, відповідно до якого, дозволено зайняти вищезазначену квартиру, ще трьом особам, а саме: ОСОБА_14, 1948 року народження, - чоловік наймача, ОСОБА_10 ,1974 року народження , - син наймача, ОСОБА_7 , 1968 року народження , - син наймача.

Наймач ОСОБА_13 померла, знята з реєстрації 10.08.1993 року, ОСОБА_14- чоловік наймача знятий з реєстрації 6.11.1993 року, ОСОБА_10- син наймача ОСОБА_13, який на момент її смерті перебував на службі в армії ,був після закінчення служби знову зареєстрований у спірній квартирі 09 грудня 1994 року та знятий з реєстрації 28.10.1997 року, ОСОБА_7 - син наймача знятий з реєстрації 17.10.1995 року. Відповідно до виписки виданої приватним підприємством «Комунальщик-4» від 19.02.2014 року у спірній квартирі також зареєстровані ОСОБА_5- невістка сина наймача, ОСОБА_6- онук наймача, ОСОБА_3- піднаймач. (а.с.6 том. 3)

Судом також встановлено та ніким не заперечується , що після смерті ОСОБА_13 - основного квартиронаймача в 1993 році та арешту і засудження ОСОБА_14 в 1993 році у спірній квартирі залишився проживати ОСОБА_10 - син основного квартиронаймача , який дав згоду на вселення свого брата - ОСОБА_7 та членів його родини , жінки - ОСОБА_5 та сина - ОСОБА_6 у 1995 році.

У жовтні 1995 року ОСОБА_7 знявся з реєстрації у зв'язку з виїздом до місця роботи до м. Донецьк. В подальшому за характером роботи ОСОБА_7 виїхав до Росії і з ним поїхала ОСОБА_5 та їх неповнолітній син.

В квартирі залишився ОСОБА_10, який зловживав спиртними напоями, тому ОСОБА_10 були змушені забрати його до Росії де він і помер у 1997 році.

У 1998 році ОСОБА_10 пустили до квартири квартирантів, а саме ОСОБА_15 з родиною , отримавши від нього суму еквівалентну 1000 доларів США. Повернувшись до місця постійного проживання у 2000 році ОСОБА_10 виявили, що у їх квартирі проживає ОСОБА_9 з сином, а ОСОБА_15 у квартирі не має.

У 2006 році ОСОБА_5 погодилась зареєструвати обох ОСОБА_9 батька і сина у спірній квартирі ( т.1 ар. сп. 11) . Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2006 року позовні вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_3 про визнання за ними права користування спірною квартирою як за членами сім»ї ОСОБА_5 були задоволені частково , зокрема за ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було визнано право користування зазначеною квартирою в якості піднаймачів житлового приміщення , де наймачами є ОСОБА_5 з членом сім»ї ОСОБА_6, 1991 року народження та зобов»язано відділ у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Першотравенського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати ОСОБА_9 та ОСОБА_3 у зазначеній спірній квартирі в якості піднаймачів даного житлового приміщення ( т. 1 ар. сп. 30 ).

В спірній квартирі на даний час проживає ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_3 та неповнолітнім сином ОСОБА_8 з 2005 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 суд першої інстанції посилався на положення ст. 91 Житлового кодексу України.

Однак, по за увагою суду залишилось питання , що наймач спірної квартири ОСОБА_16 померла в 1993 році і до даного часу договір найму спірної квартири не було укладено з жодною особою , про що в суді апеляційної інстанції пояснював представник Першотравенського міського житлово-комунального підприємства , хоча в рішенні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2006 року , яке набрало законної сили і не скасовано , наймачем квартири названа ОСОБА_17

Суд також посилався і на положення ст. 92 Житлового кодексу України , згідно якої договором піднайму може бути передбачено, що разом з піднаймачем у надаване йому жиле приміщення вселяються і члени його сім'ї. Подальше вселення піднаймачем членів сім'ї допускається лише за згодою наймодавця , наймача та інших осіб.

Правильно судом обґрунтована відмова в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 ст. 99 Житлового кодексу України , згідно якої піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Оскільки ОСОБА_3 являється піднаймачем в спірній квартирі на підставі вище вказаного рішення суду , а ОСОБА_2 та ОСОБА_8 являються членами сім»ї піднаймача спірної жилої квартири, вони самостійного права на займане жиле приміщення не набули і не набудуть незалежно від тривалості проживання. Таким чином , суд прийшов до правильного висновку , що ОСОБА_8 являються неналежними позивачами у даній справі , яким не належить право вимоги по пред'явленому ними позову до ОСОБА_6 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_17 та задовольняючи їх частково , суд першої інстанції виходив із того , що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на час зазначених подій був неповнолітньою дитиною і в силу свого віку не міг захистити своє право на житло , він ніби то не міг знати про те, що він є членом сім'ї наймача квартири за місцем своєї реєстрації і має право проживати в ній , а тому він не мав змоги своєчасно реалізувати та відновити своє право на житло уже після досягнення ним повноліття і дізнався про порушене його право на житло у спірній квартирі лише після звернення ОСОБА_8 до суду у лютому 2014 року .

Суд зазначав , що оскільки відповідно до положень ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась чи могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, слід вважати , що позивач у справі ОСОБА_6 не пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права, не втратив право користування спірною квартирою , та має право разом з матір»ю ОСОБА_5, як членом його сім»ї, проти чого він не заперечує , користування спірною квартирою та вони мають право вимагати визнання піднаймачів такими , що втратили право користування квартирою , їх виселення та мають право вимагати усунення перешкод у користуванні ними спірною квартирою.

Однак , з такими висновками суду погодитись не можна. Як пояснювала ОСОБА_5 вона повернулась до Першотравенська після тимчасового проживання на території Росії в 2000 році і з того часу мешкає на винайманих квартирах. ОСОБА_17 не надала суду ніяких доказів того , що вона намагалась реалізувати своє право на проживання в квартирі , де вона була з сином зареєстрована. Навпаки , вона у січні 2001 року надала згоду на проживання в спірній квартирі сім»ї ОСОБА_8 ніби то членам своєї сім»ї ( т.1 ар. сп. 11) , а в 2006 році приймала участь , у якості третьої особи, у розгляді справи за позовом ОСОБА_8 про визнання за останніми права на користування спірною квартирою ( т. 1 ар. сп. 30). Таким чином їй достеменно було відомо про порушення її житлових прав з 2000 року.

ОСОБА_6 , син ОСОБА_17 , досяг шістнадцятиріччя в 2007 році і відповідно отримав паспорт , в якому зазначено місце його реєстрації . Однак , і при досягненні повноліття в 2009 році і до 2014 року він не виявив цікавості до захисту свого житлового права на проживання за місцем своєї реєстрації. Виходячи з наведеного , не можна вважати , що ОСОБА_18 не було пропущено строк позовної давності для захисту свого житлового права.

Посилання ж суду на те , що ОСОБА_17 являється членом сім»ї ОСОБА_18 також не являються обґрунтованими , оскільки , як встановлено судом, останній проживає окремо разом з цивільною дружиною ОСОБА_11 1990 року народження та їх неповнолітньою дитиною ОСОБА_12 2011 року народження у винайманій квартирі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору- судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Суду не було надано доказів того , що сім»я ОСОБА_18 виїзджала з місця постійного проживання саме за характером роботи , що вирішувалось питання щодо бронювання спірної квартири , а після повернення вони намагались вселитись в житлове приміщення , де вони зареєстровані.

Однак у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і , щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 64 Житлового кодексу України члени сім»ї наймача несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Однак , як встановлено судом і , що про пояснював представник Першотравенського міського житлово-комунального підприємства , ОСОБА_6 не виконували обов»язки по оплаті комунальних платежів за спірну квартиру з 1995 року і лише на даний час , з 2014 року, такі платежі виконуються сім»єю ОСОБА_8 .

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів приходить до висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги Першотравенської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Першотравенського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації , а саме визнати такими особами , що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_21 та ОСОБА_6.

В частині позовних вимог про зняття з реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за необхідне відмовити , так як до компетенції суду не відносяться питання зняття з реєстрації фізичних осіб. Відповідно до абзацу другого ч.І ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 13 82-1У з послідуючими змінами та доповненнями зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення , яке набрало законної сили , про позбавлення права власності на житлове приміщення , або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Першотравенської міської ради Дніпропетровської області та в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 - скасувати.

Позовні вимоги Першотравенської міської ради Дніпропетровської області - задовольнити частково.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнати такими особами , що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог Першотравенської міської ради Дніпропетровської області - відмовити.

В решті - рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- М.М. Романюк