Справа № 755/7103/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" травня 2015 р.Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Марцинкевич В.А.

при секретарі Бовкун О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за комунальні послуги,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 понесені нею витрати за електроенергію, централізоване постачання гарячої води , централізоване постачання холодної води та водовідведення, централізоване водовідведення гарячої води , централізоване опалення, утримання будинку і прибудинкової території, за установку лічильників холодної та гарячої води.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона, відповідач та їх неповнолітня донька зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1.

Вказана квартира була набута в період шлюбу в 2005 році та оформлена на відповідача ОСОБА_2 Квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу.

Рішенням Дарницького районного суду від 18.03.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від сплати платежів за комунальні послуги, воду, водовідведення та електроенергію. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яку фактично сплачує позивач. Останній платіж за електроенергію був зроблений відповідачем 12.06.2012 року. Станом на серпень 2014 року заборгованість по сплаті електроенергії становила 691,64 грн. Станом на 11.10.2014 року розмір заборгованості вже становив 878,48 грн. За жовтень - листопад 2014 року позивачем було сплачено 111,10 грн., за грудень 2014 року - 90,25 грн. , за січень 2015 року - 69,56 грн., за лютий 2015 року - 59,25 грн.

З 2010 року відповідачем не сплачувалися платежі взагалі або сплачувалося лише за холодну та гарячу воду і водовідведення лише мінімум. Неоплачений об'єм спожитої гарячої води становить 198 м. куб. на суму 3472,34 грн., холодної води - 500 м. куб. на суму 1626,63 грн. вказані суми були сплачені позивачкою 14.02.2015 року. В лютому місяці за централізоване постачання гарячої води позивачкою було сплачено 175,42 грн. , за централізоване постачання холодної води та водовідведення - 82,10 грн. за централізоване водовідведення гарячої води -102,99 грн. і 25,03 грн. В березні 2015 року було сплачено централізоване постачання гарячої води - 150,36 грн. , за централізоване постачання холодної води та водовідведення - 74,65 грн. , за централізоване водовідведення гарячої води - 21,45 грн. За жовтень місяць 2014 року - січень 2015 року за централізоване опалення 1372,60 грн. за утримання будинку і прибудинкової території за серпень 2014 року - січень 2015 року - 1 786,22 грн.

Крім того позивачкою було сплачено 300 грн. за установку двох лічильників.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи думку позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була набута в період шлюбу сторонами в 2005 році та належить на праві приватної власності.

Рішенням Дарницького районного суду від 18.03.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від сплати платежів за комунальні послуги, воду, водовідведення та електроенергію. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яку фактично сплачує позивач.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України , обставини , визнані сторонами які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Такою обставиною у справі є те, що згідно довідки Форми № 3 виданої ЖРЕО № 414 від 05.09.2014 року, в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Позивачкою було сплачено за електроенергію - 1208,64 грн., за централізоване постачання гарячої води - 3798,12 грн., за централізоване постачання холодної води та водовідведення - 1783,38 грн., за централізоване опалення - 1840,47 грн. , за утримання будинку і прибудинкової території - 2065,14 грн.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов"язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 319,322 ЦК України , власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст. 355,368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників ), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може бути належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визнання часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом ст.ст. 370, 372 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст.ст. 63, 68, 70 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того на утриманні позивачки знаходиться малолітня дитина, яка зареєстрована в квартирі та утримання якої, в тому числі обов'язок по оплаті витрат на утримання житла, є обов'язком батьків.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 як споживачі отримують житлово-комунальні послуги, і не позбавлені можливості їх оплачувати, а тому мають виконуючи обов'язки споживача.

Виходячи з рівності часток ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у спільному сумісному майні та враховуючи положення ст.ст. 66, 68 ЖК УРСР, суд приходить до висновку, що витрати на утримання спільної квартири власників мають розподілятись порівну між ними.

Згідно ст. 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання відповідача сплачувати половину витрат за рахунками за комунальні послуги, оскільки відповідно до вимог ст. 16 ЦК України зазначений спосіб захисту порушеного права не передбачений вимогами зазначеної статті та не встановлений законом чи договором, а отже не відноситься до компетенції суду.

У зв'язку з вищевикладеним, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 23, 319, 322, 355, 368, 370, 372, ЦК України, ст.ст. 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 66, 68 ЖК Української РСР, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати в сумі 5572,63 грн. з яких: 604,32 грн. - витрати на електроенергію; 1899,06 грн. витрати на централізоване постачання гарячої води; 891,69 грн. - витрати на централізоване постачання холодної води та водовідведення; 74,74 грн. витрати на централізоване водовідведення гарячої води; 920,25 грн.- витрати на централізоване опалення; 1032,57 грн. - витрати на утримання будинку і прибудинкової території; 150 грн. - витрати на за установку лічильників холодної та гарячої води.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у справі в сумі - 557,26 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасниками судового розгляду, які не брали участь у справі протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: