Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Рожина Ю.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за їх безпідставністю і недоведеністю.

Стягнуто солідарно з відповідачів судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність в частині відмови в задоволенні позовних вимог в зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що висновок суду про не доведення нею розміру завданої матеріальної шкоди, зокрема витрат на лікування, спростовуються наявними в матеріалах справи фіскальними та товарними чеками з аптечних установ.

Вважає несправедливим і необґрунтованим зменшення судом розміру моральної шкоди до 2000 грн., оскільки заявлений нею її розмір розрахований з урахуванням вимог закону щодо розумності та справедливості, а також відповідає її душевним стражданням, спричиненим протиправними діями відповідачів.

Покликається на безпідставну відмову у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу в сумі 4500 грн., понесених нею у зв'язку з розглядом кримінальної справи щодо відповідачів, оскільки постановою Рівненського районного суду від 23 квітня 2013 року її цивільний позов було залишено без розгляду.

Крім того, при ухваленні рішення їй не було повернуто судовий збір у розмірі 170 грн., який нею був сплачений та від сплати якого вона була звільнена.

З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та повернути їй 170 грн. безпідставно сплаченого судового збору.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують на незаконність рішення суду в частині задоволення вимог щодо стягнення з них моральної шкоди в сумі 2 000 грн. та судового збору в розмірі 243,6 грн. в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що у рішенні суду не вказано в чому конкретно полягає заподіяна позивачці моральна шкода, з яких міркувань вона виходила визначаючи її розмір та чим це підтверджено, тобто також не доведено сам факт заподіяння цієї шкоди.

Крім того, з моменту вчинення злочину минуло 4 роки, що викликає обґрунтований сумнів щодо будь-яких емоційних страждань позивачки до цього часу.

Просять змінити оскаржуване рішення та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині компенсації моральної шкоди та стягнення судових витрат, а в решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідачів-відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, 29 липня 2010 року близько 19 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 між будинками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, в ході якого ОСОБА_2 умисно жбурнула камінням у потерпілу ОСОБА_1, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у виді садна та крововиливу на правій гомілці, а ОСОБА_3 умисно нанесла лопатою удари по тілу потерпілої ОСОБА_1, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у виді піднігтьової гематоми другого пальця лівої кисті, крововиливу на лівому стегні, саден та крововиливу на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та лівого передпліччя, садна на правому передпліччі.

Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень стверджується актом судово-медичного дослідження № Д-1258 від 3 серпня 2010 року.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2013 року, яка залишена без змін Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 2 липня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 грудня 2013 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

Позов ОСОБА_1 заявлено про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 1192,18грн., моральної шкоди в розмірі 17 000грн. та понесених витрат на правову допомогу в розмірі 4500грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності та закриття кримінальної справи з цих підстав є нереабілітуючою обставиною та не звільняє винних осіб від відшкодування завданих потерпілому збитків, однак позивачкою не надано належних доказів, які б підтверджували розмір завданої їй матеріальної шкоди, зокрема витрат на лікування.

Висновок суду першої інстанції про те, що закриття справи з нереабілітуючих підстав не звільняє винних осіб від відшкодування завданих потерпілій збитків є правильним, однак з його висновком про недоведеність завдання матеріальної шкоди погодитись не можна.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 1 ст.1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, придбання ліків, стороннього догляду тощо.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. На користь потерпілого відшкодовуються витрати, які пов'язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я.

Вбачається, що ОСОБА_1 в зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень звернулась у лікувальний заклад, де лікарями при її огляді на тілі зафіксовані тілесні ушкодження, встановлено погіршення стану її здоров'я та призначено лікування.

Відповідно до наданих позивачкою квитанцій і чеків в період з 3.08.2010р. по 17.08.2010р., ксерокопії яких містяться на а.с. 5 потерпілою придбано медпрепаратів для лікування тілесних ушкоджень та відновлення здоров'я на загальну суму 750грн. 38коп.

Інші чеки, що містяться в матеріалах справи свідчать про придбання ОСОБА_1 ліків в жовтні 2010р. та у 2013році, а оскільки тілесні ушкодження позивачці спричинені в липні 2010р. та відсутні докази про необхідність проходження нею подальшого лікування в зв'язку з ушкодженням здоров'я, вони братись до уваги не можуть.

За наведеного, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 750,38грн. Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодуванні витрат на лікування, суд першої інстанції не врахував, що позивачкою надано квитанції, що є підтвердженням витрат, які пов'язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я та понесені останньою, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції виходячи з положень ст.ст.23,1167 ЦК України, дотримуючись засад розумності, виваженості та справедливості, врахував характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка та обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги позивачки вказаний висновок суду не спростовують.

Доводи відповідачів про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з них на користь ОСОБА_1 моральну шкоду не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи доведено завдання ними позивачці тілесних ушкоджень, що призвело до перенесення останньою фізичного болю та страждань, проходження курсу лікування від отриманих травм.

Твердження про те, що з моменту вчинення злочину минуло чотири роки, не впливають на обсяг фізичного болю та емоційних страждань позивачки, які вона зазнала внаслідок протиправних дій відповідачів.

Не ґрунтуються на законі твердження ОСОБА_1 щодо безпідставної відмови у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу в сумі 4500 грн., понесених при розгляді кримінальної справи, оскільки відшкодування таких витрат ст.ст. 79, 84 ЦПК України не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в ході розгляду справи сплачено судовий збір в розмірі 170 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Позивачка звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, яка виявилася в ушкодженні здоров'я потерпілого.

За наведеного, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позову як про відшкодування матеріальної шкоди, так і моральної шкоди, а тому покликання в рішенні суду на те, що позивачка не вимагала стягнення сплаченого нею судового збору є неправильним, його слід їй повернути в порядку встановленому Законом України «Про судовий збір», шляхом постановлення окремого процесуального документу у вигляді ухвали.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.35 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» чинним законодавством солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено, а тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з кожного з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 243грн.60коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1167, 1195 ЦК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення судових витрат скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 750(сімсот п'ятдесят)грн.38коп.

В задоволенні решти цих позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243(двісті сорок три)грн.60коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243(двісті сорок три )грн.60коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Рожин Ю.М.