Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Ужгородської міської ради, третя особа - прокуратура міста Ужгорода, про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради та державного акту на право власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що його мати ОСОБА_7 являється власником квартири АДРЕСА_1, та користувалася земельною ділянкою, площею 0,0614 га за вказаною адресою. На підставі рішення ХІХ сесії YІ скликання Ужгородської міської ради від 20 вересня 2013 року ОСОБА_7 надано у власність земельну ділянку площею 0,0614 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, не завершивши питання щодо реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. На випадок своєї смерті вона склала заповіт, згідно з яким все майно, що буде належати їй на день її смерті, заповіла позивачу ОСОБА_4

19 грудня 2013 року Ужгородська міська рада прийняла рішення № 1172 про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0195 га, яка розташована по АДРЕСА_3

Позивач вважає вказане рішення незаконним, оскільки вказаною земельною ділянкою користувалися він зі своєю матір'ю більше 15 років, а також тому, що ОСОБА_5 проживає по АДРЕСА_2, а земельну ділянку виділили їй по АДРЕСА_2, тому просив визнати незаконним та скасувати п. 1.18 рішення Ужгородської міської ради ХХ сесії YІ скликання від 19 грудня 2013 року № 1172 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на землю від 18 лютого 2014 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, не погоджуючись з даними рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що Ужгородська міська рада, приймаючи рішення № 1172 від 19 грудня 2013 року, а саме п. 1.18, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_2, діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений діючим законодавством, тому право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_5 набуто правомірно. Крім того, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 надавався одним рішенням Ужгородської міської ради від 20 вересня 2013 року № 1052 з урахуванням генерального плану забудови міста Ужгород, що підтверджує відсутність будь-якого накладення земельних ділянок.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова