Чуднівський районний суд Житомирської області
Справа № 294/1930/14-ц
Провадження № 2/294/2173/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 року м. Чуднів

Чуднівський районний суд Житомирської області складі:

головуючого судді Мельничука О.О.,

секретаря Рижук В.А.,

за участю представника позивача Грицика А.В.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Мудревського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Молочківської сільської ради до ОСОБА_2 "про визнання протиправним та скасування рішення Молочківської сільської ради та визнання недійсним договору оренди землі із скасуванням його державної реєстрації",

треті особи Реєстраційна служба Чуднівського райуправління юстиції та Відділ Держкомзему в Чуднівському районі,-

встановив:

Молочківська сільська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення восьмої сесії шостого скликання Молочківської сільської ради № 68 від 16.11.2011 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду ОСОБА_2 та передачу земельної ділянки в оренду", а також про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки водного фонду, укладеного 01.02.2012 року між Молочківською сільською радою та ОСОБА_2, згідно умов якого ОСОБА_2 надано в оренду строком на 10 років земельну ділянку водного фонду загальною площею 29,7446 га, скасувавши його державну реєстрацію, мотивуючи свої вимоги тим, що проект землеустрою щодо земель водного фонду, що стали предметом договору оренди, не пройшов обов"язкову державну експертизу відповідно до вимог ст. 123 ч. 6 ЗК України та ст.ст. 9, 35 ч. 5 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", що є порушенням чинного законодавства, а, крім того, всупереч вимогам ст.15 Закону України "Про оренду землі" не визначені сторонами правочину такі істотні умови як кадастровий номер об"єкта оренди, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, вказавши, що сільський голова без відповідного рішення сесії не вправі ініціювати звернення в суд із відповідним позовом, в укладеномі договорі оренди прописані всі істотні умови, договір виконується відповідачем належним чином, а позивачем, крім того, пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Представник третьої особи у судовому засіданні вказав на безпідставність позовних вимог, так як у непроведенні експертизи землевпорядної документації є вина і самого позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Як зазначено у позовній заяві і що підтверджується наданими суду матеріалами, рішенням восьмої сесії шостого скликання Молочківської сільської ради № 68 від 16.11.2011 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду ОСОБА_2 із передачею земельної ділянки в оренду, внаслідок чого 01.02.2012 року між Молочківською сільською радою та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки водного фонду, який був зареєстрований у Відділі Держкомзему в Чуднівському районі 05.06.2012 року за реєстраційним номером 03911, згідно умов якого ОСОБА_2 надано в оренду строком на 10 років земельну ділянку водного фонду на території вказаної сільської ради загальною площею 29,7446 га із встановленням орендної плати в розмірі 10608,59 грн. за рік.

В обгрунтування своїх вимог про визнання протиправними і скасування вказаного у позовній заяві рішення Молочківської сільської ради № 68 від 16.11.2011 року, а також про визнання недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України укладеного сторонами договору оренди земельної ділянки водного фонду від 01.02.2012 року, позивач посилається на те, що документація із землеустрою не пройшла обов"язкової державної експертизи, що вимагається.

Суд погоджується із даною позицією позивача.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Ч. 1 ст. 123 ЗК України передбачає, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Як визначено п.10 "Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", затвердженого постановою Кабміну України від 26.05.2004 року № 677, погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства.

Згідно ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду підлягали обов"язковій державній експертизі, яка має на меті дослідження, перевірку, аналіз та оцінку об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовку обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи.

Згідно пояснень представника Відділу Держземагенства у Чуднівському районі проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки водного фонду не подавався для проведення державної експертизи, що випливає також із змісту п.п. 4.1 - 4.13 висновку про погодження Проекту землеустрою (а.с. 12). У спростування вказаної у позовній заяві обставини відповідач та його представник відповідних документів також не надали.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з приписами частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

До відання виконавчих органів сільських рад згідно ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належать, зокрема, делеговані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, а також згідно ст. 16 ч. 2 Закону України "Про оренду землі" органи місцевого самоврядування здійснюють укладання договорів оренди землі у передбаченому ЗК України порядку. Згідно ст. 59 ч. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, аналіз вказаних вище обставин дає підстави для висновку про порушення законодавства при прийнятті рішення восьмої сесії 6-го скликання Молочківської сільської ради № 68 від 16.11.2011 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду ОСОБА_2 та передачу земельної ділянки загальною площею 29.7446 га ОСОБА_2 в оренду..

Ст. 58 Закону України "Про землеустрій" зазначає, що врахування державних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у виконанні заходів, передбачених загальнодержавними програмами щодо використання та охорони земель, схемами землеустрою і техніко-економічного обґрунтування, використання та охорони земель, проведення державної експертизи і здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

В своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, тобто щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року зазначив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення), адже порушення норм чинного законодавства стороною (сторонами) при укладенні договорів безумовно є деструктивним елементом у сфері регулювання суспільних відносин, вкрай негативно впливаючи на принцип неухильного дотримання встановлених правил поведінки всіма членами суспільства.

При цьому суд враховує той факт, що при винесенні рішення восьмої сесії 6-го скликання Молочківської сільської ради № 68 від 16.11.2011 року та при послідуючому укладенні сторонами 01.02.2012 року договору оренди вказаної вище земельної ділянки водного фонду відповідні особи мали доступ до необхідних документів, що лягли в основу при прийнятті ними відповідних рішень по виникненню договірних відносин, в т.ч. вони мали можливість дотриматися встановленої нормативними актами процедури попередніх погоджувальних дій, а тому порушення закону було для вказаних вище сторін очевидним, так як не потребувало якихось особливих знань з цього приводу з огляду на доступність для широкого загалу діючого в Україні законодавства.

Відтак, при укладенні розглядаємого судом правочину (договору оренди) дії сторін можуть бути розцінені як такі, що були направлені на свідоме порушення норм законодавства та порушення інтересів суспільства.

З огляду на вказані обставини, при яких документація із землеустрою не пройшла обов"язкової державної експертизи, що вимагається, це дає підстави для визнання протиправним та скасування вказаного вище рішення восьмої сесії шостого скликання Молочківської сільської ради № 68 від 16.11.2011 року, а також для визнання недійсним відповідно до ст.ст. 203 ч. 1, 215, 216 ЦК України договору оренди земельної ділянки водного фонду від 01.02.2012 року.

При цьому суд вважає, що позов поданий в межах строку позовної давності, адже статтею 268 ЦК України передбачені випадки, на які позовна давність не поширюється. Зокрема, до 15 січня 2012 року позовна давність не поширювалась на вимоги про визнання незаконним правового акта органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, і лише Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року № 4176-VI пункт 4 частини 1 статті 268 ЦК України виключено, чим поширено правила про позовну давність на зазначену категорію вимог.

Таким чином, відповідно до п. 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року №4176-VI з відповідним позовом особа має право звернутися протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 15.01.2015 року.

Враховуючи те, що договір оренди земельної ділянки загальною площею 29,7446 га, укладений 01.02.2012 року між Молочківською сільською радою та ОСОБА_2 на підставі оспорюваного рішення Молочківської сільської ради, то вирішення питання про правомірність такого договору безпосередньо залежить від надання судом оцінки законності вищевказаного акту, а тому позов підлягає задоволенню щодо обох заявлених вимог.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено проведення державної реєстрації прав на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом (п.1 ч.1 ст.19 цього Закону). Договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.06.2012 року за № 03911. Скасування такої реєстрації можливе за ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на підставі рішення суду.

Водночас слід зазначити, що, задовольняючи позов на підставі викладених вище міркувань, аналізуючи, в той же час, з правової точки зору питання щодо визнання недійсним договору оренди додатково ще й на підставі таких викладених у позовній заяві обставин як те, що всупереч вимогам ст.15 Закону України "Про оренду землі" сторонами не визначені такі істотні умови як кадастровий номер об"єкта оренди, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, то така вимога сама по собі не була б достатньою підставою для задоволення позовних вимог, адже згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13), виходячи з того, що відповідно до статті 15 ЦК України та статті 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавця у зв'язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення законних прав.

Позивачем не доведено, яким чином порушуються його права як орендодавця за договором від 01.02.2012 року при незазначенні у договорі кадастрового номера об"єкта оренди, відсутності даних про умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, адже відсутність цих даних не вплинула жодним чином на виконання укладеного сторонами правочину до даного часу.

При цьому, з огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 487,60 грн. у порядку відшкодування понесених по справі судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,15,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 203 ч. 1, 215 ч. 1, 257, 260, 792 ЦК України, п. 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" ЗаконуУкраїни "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року № 4176-VI, змістом ст.ст. 12, 93, 116 ч.ч. 1,2, 124, 186-1 ч. 6 ЗК України, ст.ст. 58, 62 Закону України "Про землеустрій", ст.ст. 16 ч. 2, 35 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 9, 35 ч. 5 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 33, 59 ч. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 10 "Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", затвердженого постановою Кабміну України від 26.05.2004 року № 677, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення восьмої сесії шостого скликання Молочківської сільської ради № 68 від 16.11.2011 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду ОСОБА_2 та передачу земельної ділянки в оренду".

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки водного фонду, укладеного 01.02.2012 року між Молочківською сільською радою та ОСОБА_2, який був зареєстрований у Відділі Держкомзему в Чуднівському районі 05.06.2012 року за реєстраційним номером 03911, згідно умов якого ОСОБА_2 надано в оренду строком на 10 років земельну ділянку водного фонду на території Молочківської сільської ради загальною площею 29,7446 га, скасувавши його реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену 05.06.2012 року за № 03911.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Молочківської сільської ради 487,60 грн. в порядку відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в Апеляційний суд Житомирської області через Чуднівський райсуд протягом десяти днів з дня проголошення даного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така не буде подана.

Суддя: О. О. Мельничук