Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді - Леміш О.М.,

при секретарі: Химинець О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за позовом ПАТ „ПриватБанк до РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції та ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, -

встановив:

ПАТ „ПриватБанк звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.04.2006 р., між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, було укладено кредитно-заставний договір № MKМ7АU04520020, згідно з яким ПАТ КБ «ПриватБанк» надав кредит в розмірі 9 999,79 Доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, укладено договір застави автотранспорту від 10.04.2006 року. Відповідно до умов договору застави останній, передав у заставу ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль марки «Дейво», модель: Т13110, рік випуску: 2005, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: Y6DТ161, реєстраційний номер: АО 8377 АС.

09.06.2008 року державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в рамках ВП № 7584115 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно ОСОБА_1, в тому числі й на вищевказаний автомобіль.

14.04.2014 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в рамках ВП № 42807691 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника та вищевказаний автомобіль, що належить йому на праві власності.

Згідно ст. 54 закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

А тому просять суд звільнити заставлене майно: автомобіль марки «Дейво», модель: Т13110, рік випуску: 2005, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: Y6DТ161, реєстраційний номер: АО 8377 АС, що належить ОСОБА_1 з-під арешту.

У судове засідання представник позивача не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, однак від нього надійшла заява в якій просить розглянути справу без його участі, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений. Так як, суд не має відомостей про причину неявки відповідача, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, 10.04.2006 р., між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, було укладено кредитно-заставний договір № MKМ7АU04520020, згідно з яким ПАТ КБ «ПриватБанк» надав кредит в розмірі 9 999,79 Доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, укладено договір застави автотранспорту від 10.04.2006 року. Відповідно до умов договору застави останній, передав у заставу ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль марки «Дейво», модель: Т13110, рік випуску: 2005, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: Y6DТ161, реєстраційний номер: АО 8377 АС.

09.06.2008 року державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в рамках ВП № 7584115 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно ОСОБА_1, в тому числі й на вищевказаний автомобіль.

14.04.2014 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в рамках ВП № 42807691 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника та вищевказаний автомобіль, що належить йому на праві власності.

Згідно ст. 54 закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Аналогічні положення закріплені в статті 1 Закону України «Про заставу», згідно якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави.

У відповідності до статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Положеннями статті 23 вказаного закону визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Згідно з частиною 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно вимог частини 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про виключення заставленого майна з-під арешту.

Згідно з вимогами ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Як вбачається з матеріалів справи, таке право застави у позивача виникло 10.04.2006 року, а саме з моменту укладення між позивачем та ОСОБА_1 заставного договору.

Враховуючи вищевикладене, та те, що згідно договору застави ПАТ КБ «ПриватБанк» має першочергове право в разі невиконання боржником зобов'язання забезпеченого заставою одержати задоволення з вартості заставленого майна в позивача виникло, ще переважно перед іншими кредиторами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і позов підлягає до задоволення..

Крім того, а підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з відповідачів належить стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору за розгляд даного спору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 11,16, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» до РВ ДВС Ужгородськго міськрайонного управління юстиції та ОСОБА_1 про виключення майна із акту опису та звільнення його з-під арешту задовольнити.

Звільнити з-під арешту заставлене майно, а саме: автомобіль марки Дейво», модель: Т13110, рік випуску: 2005, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: Y6DТ161, реєстраційний номер: АО 8377 АС, що належить ОСОБА_1 з-під арешту, накладеного:

09.06.2008 року державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в рамках ВП № 7584115 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження

14.04.2014 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в рамках ВП № 42807691 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження.

Стягнути з ОСОБА_1 та МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп..)

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2