У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 28 травня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_4 про визнання договору укладеним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 29 січня 2015 року, - в с т а н о в и л а: У березні 2014 року Маріупольська міська рада звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Маріуполя між громадянином ОСОБА_4 та Маріупольською міською радою з дня набрання рішенням суду законної сили. Вимоги мотивувала тим, що відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності <nau://ukr/3038-17|st40>» замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органами місцевого самоврядування до прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію.

21 лютого 2012 року рішенням міської ради № 6/16-1517 був затверджений «Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Маріуполь» (надалі - Порядок). Відповідно до п.п. 2.1. - 2.3. цього Порядку замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки, розташованої на території м. Маріуполя, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Маріуполя, за винятком випадків, передбачених п. 2.4. цього Порядку.

14 серпня 2013 року згідно реєстраційних номерів № 06-01-31/1992-02 та № 06-01-31/1993-02 ОСОБА_4 отримав містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок по бульвару Комсомольському, 33 та 35 в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя. Пунктом 13 вказаних містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки було передбачено укласти договір з міською радою про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Маріуполя.

Листом № 142 від 3 лютого 2014 року міська рада звернулася до відповідача з пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Маріуполя, на яку ОСОБА_4 відповіді не надав.

Вважала, що укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Маріуполя є обов'язковим для відповідача, а його відмова від укладання вказаного договору суперечить, зокрема, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, який затверджений рішенням міської ради № 6/16-1517, та в силу положень ст. 144 Конституції України є нормативно-правовим актом, обов'язковим до виконання на відповідній території.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 29 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Маріуполя між громадянином ОСОБА_4 та Маріупольською міською радою, у визначеній судом редакції.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Маріуполя є обов'язком замовника, відмова відповідача від його укладення суперечить вимогам чинного законодавства. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення апеляційного суду Донецької області від 29 січня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко В.І. Журавель С.П. Штелик