У х в а л а

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 9 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 9 лютого 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: розірвано спадковий договір від 3 серпня 2010 року, укладений між нею та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори; скасовано заборону на відчуження 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25га в селі Рясна-Руська Яворівського району Львівської області, накладену 3 серпня 2010 року державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою з підстав, передбачених пунктом 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

27 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 1308 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстав перегляду зазначених судових рішень, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року і 23 лютого 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовані вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 2 липня 2014 року і 21 січня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 10 березня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідач, виїхавши на постійне місце проживання до Канади, в односторонньому порядку самоусунувся від виконання взятих на себе за умовами спадкового договору зобов'язань, а відтак зазначений договір підлягає розірванню.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року і 23 лютого 2015 року, наданих заявником для порівняння, містяться висновки про недоведеність факту невиконання набувачами взятих на себе за умовами спадкових договорів зобов'язань.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметом спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року та 21 січня 2015 року висновкам, оскільки викладені в зазначених постановах висновки ухвалені за наслідками перегляду судових рішень у справах з інших правовідносин, що не є подібними з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 9 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін