У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позов, в якому просили стягнути з комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» (далі - КУ «Вознесенська ЦРЛ») на їх користь по 100 тис. грн. кожному у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_5, внаслідок неякісно проведеного диспансерного нагляду.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 1 cерпня 2008 року ОСОБА_5, який є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2, чоловіком ОСОБА_3, та батько неповнолітнього на той час ОСОБА_4, звернувся до лікаря амбулаторії КУ «Вознесенська ЦРЛ» з скаргами на болі в епігастральній області. За результатами проведеної гастроскопії був поставлений діагноз - гастрит і призначено відповідне лікування. Зазначали, що одужання так і не приходило, а тому у 2008-2010 роках він знову звертався до лікарів КУ «Вознесенська ЦРЛ», де кожний раз йому ставили, як правило, інший діагноз та призначали нове лікування. Проте стан його здоров'я не тільки не покращувався, а навпаки - погіршувався. 23 травня 2010 року він звернувся за медичною допомогою до лікаря - нейрохірурга у м. Миколаєві, де і був оглянутий. За результатами огляду було призначена консультація у онколога. Після ультразвукового дослідження черевної порожнини було зроблено висновок - асцит, множині метастази у печінку, спленомегалія, збільшені пара аортальні лімфовузли у воротах селезінки. З 6 липня 2010 року по 15 липня 2010 року ОСОБА_5 був обстежений в умовах Національного інституту раку. Діагноз: Cr в/3 тіла шлунку, ст. IV, група IV. Асцит, а вже ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Причиною смерті вказано - ракова інтоксікація.

На їх думку, такого наслідку можна було б уникнути, якби працівники КУ «Вознесенська ЦРЛ» вчасно і кваліфіковано надали медичну допомогу. Однак, лікування було проведено неякісно, без призначення необхідних обстежень та лікувальних процедур, що не дало вчасно виявити тяжку хворобу й призначити належне лікування. Наслідком непрофесійних дій лікарів КУ «Вознесенська ЦРЛ» стала смерть ОСОБА_5 Зазначали, що від непрофесійних дій лікарів морально страждали й вони, оскільки вірили їм беззастережно і докладали багато зусиль для виконання усіх їх призначень та приписів, відшукуючи досить значних коштів для лікування ОСОБА_5, а тому й просили стягнути з відповідача на їх користь по 100 тис. грн. кожному у відшкодування їх моральних страждань.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з КУ «Вознесенська ЦРЛ» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди по 100 тис. грн. кожному.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі КУ «Вознесенська ЦРЛ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачам діями працівників лікарні КУ «Вознесенська ЦРЛ», які не забезпечили необхідну медичну допомогу близькій людині позивачів, було завдано моральну шкоду, яку повинна відшкодувати медична установа, в якій ті працюють.

З таким висновком судів не можна погодитись з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив лікування в КУ «Вознесенська ЦРЛ», що підтверджується медичними документами.

Зокрема, 1 серпня 2008 року ОСОБА_5 був обстежений в КУ «Вознесенська ЦРЛ» і йому було встановлено діагноз гастродуоденіт (а.с. 9 т. 1).

5 січня 2009 року ОСОБА_5 знову був обстежений в КУ «Вознесенська ЦРЛ».

Наступне звернення ОСОБА_5 до КУ «Вознесенська ЦРЛ» відбулось 14 травня 2010 року, тобто через 1 рік та 4 місяці після попереднього звернення, і було встановлено діагноз - гострий грудний остеохондроз.

8 червня 2010 року ОСОБА_5 було проведено рентгенологічне дослідження попереково - крижового відділу хребта та підтверджено попередній діагноз - остеохондроз.

З 11 червня 2010 року ОСОБА_5 перебував у стаціонарі КУ «Вознесенська ЦРЛ» і був виписаний 22 червня 2010 року з діагнозом остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, рекомендовано комп'ютерна томографія хребта, консультація нейрохірурга (а.с. 177, 180 т. 1).

5 липня 2010 року ОСОБА_5 було проведено комп'ютерну томографію та виявлено множинні метастази в легені, печінку, кості скелету (а.с. 188 т. 1).

З 6 по 15 липня 2010 року ОСОБА_5 був обстежений в Національному інституті раку та встановлено діагноз - Cr в/3 тіла шлунку, ст. IV, група IV. Асцит.

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (далі - Постанова) звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків.

Як роз'яснено у п.п. 12, 13 вищевказаної Постанови комісійна експертиза призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів - фахівців у одній галузі знань. Комплексна експертиза призначається у випадках, коли необхідно провести дослідження за участю декількох експертів, які є фахівцями у різних галузях знань. Комісія експертів може бути створена судом чи за його рішенням керівником судово-експертної установи.

У випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Причиною смерті ОСОБА_5, як зазначено у висновку експерта Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 30 липня 2013 року є ракова інтоксикація, зумовлена злоякісним новоутворенням шлунку, а не «лікування, яке проводилось хворому» і, враховуючи викладене вище, основним в несприятливому наслідку хвороби і настанні смерті слід вважати характер і тяжкість основної патології - аденокарциноми шлунку з множинними метастазами у внутрішні органи та кістки скелету. Таким чином, експертна комісія не володіє даними, що б дозволили прослідити причинно-наслідковий зв'язок між причиною смерті хворого та «неналежним виконанням професійних обов'язків медичними працівниками» Вознесенської ЦРЛ (а.с. 161-200 т. 1).

Відповідно до висновку експертизи Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 30 квітня 2014 року, яка була проведена за матеріалами справи, у ОСОБА_5 мало місце злоякісне новоутворення шлунку, а саме - аденокарцинома кардіального відділу шлунка, інфільтративно - виразкова форма, яка характеризується найбільш агресивним перебігом, раннім метастазуванням та досить несприятливим прогнозом. Науково обґрунтованих критеріїв, за якими можна визначити її характер перебігу та можливість сприятливого прогнозу навіть при діагностуванні хвороби на ранніх етапах її розвитку та своєчасному і в повному обсязі проведеному лікуванні, на теперішній час в медицині не опрацьовано. Тобто, причиною смерті ОСОБА_5 є онкологічна хвороба - аденокарцинома шлунку з множинними метастазами у внутрішні органи та кістки скелету, а не пізня її діагностика (а.с. 4-10 т. 2).

Таким чином, з висновків експертиз, які надані суду, не вбачається, що причиною смерті ОСОБА_5 є саме неправильне лікування, призначене лікарями КУ «Вознесенська ЦРЛ».

Згідно зі ст. 57, ч. ч. 1, 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, має це мотивувати.

Апеляційний суд не надав належної оцінки вищевказаним висновкам експертиз, не взяв до уваги роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», та у мотивувальній частині рішення не зазначив мотивів, з яких виходив при задоволенні позовних вимог, при цьому не вказав, які саме докази покладені в основу при визначенні вини відповідача у смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, вищевказаного не врахував, фактично усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язків, не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, та дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_5 помер в результаті непрофесійного лікування працівниками КУ «Вознесенська ЦРЛ».

За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик