У х в а л а

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_3 про виселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «Жилсервіс-5») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с. 89), просило виселити відповідача з кімнати АДРЕСА_1, на койко-місце кімнати НОМЕР_1 вказаного гуртожитку.

Позовні вимоги КП «Жилсервіс-5» мотивувало тим, що ОСОБА_3 самовільно зайняв спірну кімнату гуртожитку.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 серпня 2014 року в задоволенні позову КП «Жилсервіс-5» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 серпня 2014 року скасовано, позов КП «Жилсервіс-5» задоволено.

Виселено ОСОБА_5 з кімнати № АДРЕСА_1, на койко-місце кімнати НОМЕР_1 вказаного гуртожитку.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову КП «Жилсервіс-5».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходячи із того, що ОСОБА_3 вселився до кімнати НОМЕР_2 гуртожитку на законних підставах, а саме - на підставі виданого в установленому законом порядку ордеру, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та виселення відповідача із кімнати гуртожитку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги КП «Жилсервіс-5», суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач без будь-яких законних підстав зайняв приміщення кімнати АДРЕСА_1.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що гуртожиток, розташований по АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпропетровська та відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 42/27 від 12 вересня 2012 року знаходиться на балансі КП «Жилсервіс-5».

На підставі колективного рішення адміністрації профспілкового комітету і комітету комсомолу заводу «Дніпропрес» ОСОБА_3 8 грудня 1989 року було видано ордер № 443 на жилу площу в гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1, без зазначення номеру кімнати.

На даний час відповідач проживає в кімнаті НОМЕР_2 вказаного гуртожитку.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 128 ЖК України, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

При цьому, відповідно до ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначав, що вселився до гуртожитку на законних підставах, кімнати гуртожитку між його мешканцями розподіляла адміністрація гуртожитку, зі згоди якої він вселився до спірної кімнати та здійснив там ремонт.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як убачається з наявного у матеріалах справи ордеру на жилу площу в гуртожитку, виданого на ім'я ОСОБА_3, адміністрацією гуртожитку були відмічені кімнати в яких мешкав відповідач, а саме кімнати № 4, НОМЕР_1 та

НОМЕР_2.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_3 вселився до кімнати НОМЕР_2 гуртожитку на законних підстава, а саме - на підставі виданого в установленому законом порядку ордеру, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та виселення відповідача з кімнати НОМЕР_2 гуртожитку на койко-місце кімнати НОМЕР_1 вказаного гуртожитку.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені положення закону та обставини справи не врахував і помилково частково скасував рішення суду першої інстанції, зазначивши про наявність правових підстав для задоволення позову.

Отже, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 серпня 2014 року.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року скасувати.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від

6 серпня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук