АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Дніпропетровськ 16 червня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі Свистунової О.В., Ремеза В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі прокуратури Дніпропетровської області на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року по справі за позовом прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма "Дніпроважбуд", ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімекс", про визнання права державної власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

04 березня 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року у справі №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, позов Регіонального відділення ФДМУ задоволено частково, визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ "БМФ" "Дніпроважбуд" гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10, №8 по вул. Тверській,29, №9 по вул. Тверській, 31, №10 по вул. Тверській, 31-а, №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року №114 в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ "Дніпроважбуд" цих гуртожитків; визнано недійсним ОСОБА_5 оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного ВАТ" БМФ" "Дніпроважбуд", затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитків у м. Дніпропетровську: №7 по вул. Калиновій, 10, №8 по вул. Тверській, 29, №9 по вул. Тверській, 31, №10 по вул. Тверській, 31-а, №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; визнано право власності за державою в особі регіонального ФДМУ по Дніпропетровській області на вказані гуртожитки: №7 по вул. Калиновій, 10, №8 по вул. Тверській, 29, №9 по вул. Тверській, 31, №10 по вул. Тверській, 31-а, підвал та прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та 2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; вилучено із незаконного володіння ВАТ БМФ "Дніпроважбуд" вказані гуртожитки. В іншій частині позову відмовлено у зв'язку з тим, що решта приміщень вже не є власністю ВАТ "БМФ" "Дніпроважбуд" і на час розгляду справи частина майна знаходиться у третіх осіб, яким воно відчужене, зокрема, ТОВ "Трейд технолоджи інвестмент", ОСОБА_2, ОСОБА_6, ТОВ "Торгівельно-офісний центр "Інсток". Виходячи з встановлених у цьому судовому рішенні обставин недійсності правових підстав набуття ВАТ БМФ "Дніпроважбуд" права власності на вказані гуртожитки та того, що це майно підлягає поверненню у власність держави, а також у зв'язку з тим, що частина житлового фонду - гуртожитків, була відчужена третім особам, зокрема, ОСОБА_2 - нерухоме майно, що розташоване по вул. Б. Хмельницького, буд. № 10, у м. Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на І поверсі приміщення № 102 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв.м., у загальному користуванні: ґанки літ. а(2), а(3), а(1), на І поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 та нерухоме майно, що розташоване по вул. Б. Хмельницького, буд. № 10. У м. Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення № 102 поз. 7, 35 - 39 загальною площею 98,4 кв.м., ґанок літ.а(14), у загальному користуванні: ґанки літ. а(2), а(3), а(1), на І поверсі поз. І, II, IV, V, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30, що на час такого відчуження було заборонено законом і про що набувач повинен був знати. З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області право власності на нерухоме майно, що розташоване по вул. Б. Хмельницького, буд. № 10 у м. Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на І поверсі приміщення № 102 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв.м., у загальному користуванні: ґанки літ. а(2), а(3), а(1), на І поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 та на нерухоме майно, що розташоване по вул. Б. Хмельницького, буд. № 10, у м. Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення № 102 поз. 7, 35 39, загальною площею 98,4 кв.м., ґанок літ.а(14), у загальному користуванні: ґанки літ. а(2), а(3), а(1), на І поверсі поз. І, II, IV, V, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 та витребувати із володіння ОСОБА_2 вказане нерухоме майно на користь позивача.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року в задоволенні позову прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма "Дніпроважбуд", ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімекс", про визнання права державної власності та витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що, згідно зведеного акту вартості будівель і споруд від 1992 року, будинок №10 по вул. Б.Хмельницького у м. Дніпропетровську є гуртожитком, який перебував у володінні житлово-комунальної контори тресту «Дніпроважбуд» (аркуш 1 у томі 1 інвентаризаційної справи №2218 КП ДМБТІ, що оглянута судом апеляційної інстанції; копія акту долучена до матеріалів цивільної справи).

На підставі наказу виконкому Дніпропетровської обласної ради народних депутатів №114 від 27.01.1995 року на базі будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд» було створено відкрите акціонерне товариство будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» (аркуш 76 у томі 1 інвентаризаційної справи №2218 КП ДМБТІ, що оглянута судом апеляційної інстанції; копія наказу долучена до матеріалів цивільної справи).

Згідно наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області №12/62-3ВП від 01.10.1998 року - завершено процес приватизації відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажної фірми «Дніпроважбуд» (аркуш 77 у томі 1 інвентаризаційної справи №2218 КП ДМБТІ, що оглянута судом апеляційної інстанції; копія наказу долучена до матеріалів цивільної справи).

На підставі того ж наказу №12/62-3ВП від 01.10.1998 року, 17.10.2003 року за ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» у державному реєстрі було зареєстровано право колективної власності на гуртожиток №4, що розташований по вул. Б. Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську (аркуш 75 у томі 1 інвентаризаційної справи №2218 КП ДМБТІ, що оглянута судом апеляційної інстанції; копія витягу з реєстру долучена до матеріалів цивільної справи).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.12.2003 р. (посвідченим приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 3960) ВАТ «Будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» продало гр. ОСОБА_4 приміщення №102 гуртожитку №4 літ.А-5 (поз. 1-42, III) на І поверсі загальною площею 611,4 кв.м. ґанки а1, а4, а10, а12, а14; в загальному користуванні: а2, а3 - ґанки; на першому поверсі: І тамбур, II сходи, IV сходи, V сходи, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Б. Хмельницького, 10; викладене стверджується копією відповідного договору та листом КП ДМБТІ від 15.06.2010 року №6263.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.04 року (посвідченому приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстровим № 285) гр. ОСОБА_4 продала ТОВ «Хімекс» частину будівлі гуртожитку №4 у будинку №10 по вул. Б. Хмельницького у м. Дніпропетровську, а саме у літ. А-5 на першому поверсі приміщення №102 поз. 1 42, III загальною площею 611,4 кв.м.; ґанки а-1, а-4, а-10, а-12, а-14; в загальному користуванні - ґанки а-2, а-3; на першому поверсі тамбур I, сходи II, тамбур IV, сходи V; викладене стверджується копією відповідного договору.

Згідно листа КП ДМБТІ від 15.06.2010 року за №6263 та копій відповідних договорів, що наявні в інвентаризаційної справи №2218 КП ДМБТІ, в подальшому були укладені наступні угоди щодо відчуження частини будівлі гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську:

- ТОВ «Хімекс» продало гр. ОСОБА_2 на І поверсі приміщення № 102 поз. 7, 35-39 загальною площею 98,4 кв.м. ґанок літ. а-14 (за рахунок демонтажу тимчасових перегородок зменшення кількості позицій) у загальному користуванні: ґанки літ. а-2, а-3, а-1 на І поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30, на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.06, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстром № 1592;

- ТОВ «Хімекс» продало гр. ОСОБА_3 на 1 поверсі приміщення №102 поз. 6, 34, 34а, 20, 41 площею 57,1 кв. м., у загальному користуванні: ґанки літ.а-2, а-3, а-1 на І поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 (збільшення кількості позицій за рахунок устаткування тимчасових перегородок) на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.06, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстром № 1617;

- ТОВ «Хімекс» продало гр. ОСОБА_3 на І поверсі приміщення №102 поз. 10, 19, 9, 21 площею 46,6 кв. м., у загальному користуванні: ґанки літ. а-2, а-3, а-1 на І поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.06, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстром № 1624;

- Гр. ОСОБА_3 продав гр. ОСОБА_2 на І поверсі приміщення №102 поз. 10, 19, 9, 21 площею 46,6 кв. м.. у загальному користуванні: ґанки літ. а-2, а-3, а-1 на І поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.07, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_9 за реєстром № 2344 (т. 1 а.с. 51 52).

Судом встановлено, що на час розгляду справи у власності гр. ОСОБА_2 перебуває спірна частина гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську, а саме: частина будівлі гуртожитку літ. А-5 на I поверсі приміщення №102 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв.м.; частина будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення №102 поз. 7, 35 39, загальною площею 98,4 кв.м., ганок літ. а(14); у загальному користуванні: ганки літ. а(2), а(3), а(1), на I поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30; викладене стверджується відповідними витягами з реєстру прав власності.

Положення ст. 4 ЖК УРСР встановлюють, що до складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, а жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд.

Статтями 127 - 131 ЖК УРСР та п. 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 № 208, передбачено, що гуртожитки - це спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки. Враховуючи, що такі житлові будинки належали підприємствам на праві повного господарського відання, то їх слід відносити до об'єктів державного житлового фонду.

Згідно з ч.2 ст. 3 Закону України №2163-XІІ від 04.03.1992 «Про приватизацію державного майна» (в редакції від 15.02.1995, що діяла на момент приватизації спірного гуртожитку) дія цього Закону не поширюється на приватизацію обєктів державного земельного та житлового фондів, а також обєктів соціально-культурного призначення, що фінансуються із державного бюджету, в тому числі обєктів сфери охорони здоровя, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються; зміну організаційно-правових форм власності колгоспів, підприємств споживчої кооперації. При цьому, спеціальним Законом, які регулюють приватизацію державного житлового фонду є Закон України від 19.06.1992 №2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду» статтею 1 якого визначено, що державний житловий фонд це житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

З огляду на викладене, гуртожитки, як обєкти державного житлового фонду, не підлягають приватизації.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, задоволено частково позов регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області до Дніпропетровської обласної ради, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», треті особи ОСОБА_6, ТОВ «Торгівельно-офісного центру «Інсток», ТОВ «Трейд технолоджи інвестмент», ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання актів недійсними та визнання права власності:

визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а; №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10;

визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 №114 в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а; №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10;

визнано недійсним ОСОБА_5 оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а; №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10;

визнано право власності за державою, в особі Регіонального відділення Фонду держмайна по Дніпропетровській області на гуртожитки у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а та 2,4,5 поверхи ,прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького, 10, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького, 14;

вилучено з незаконного володіння ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитки у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а та 2,4,5 поверхи ,прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького, 10, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького, 14;

припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку (додаткового) нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, затвердженого розпорядженням Облдержадміністрації від 05.08.1999 №372-р в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: № 7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України;

припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, виданим ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» згідно наказу Облдержадміністрації від 10.09.1999 №2-В «Про надання переліку нерухомого майна» в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10 на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України; вирішено питання про розподіл судових витрат; в іншій частині позову відмовлено.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на те, що у даній справі учасниками процесу є особи, які брали участь у розгляді господарським судом справи №40/287, а саме: Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській області, ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», ОСОБА_2 і стосовно яких господарським судом встановлені обставини з правомірності набуття права власності на спірний у даній справі гуртожиток (корпоратизації та приватизації), це рішення суду має преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Так, постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року, зокрема, встановлено, що в порушення вимог діючого законодавства, засновник ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», включивши до статутного фонду створеного в процесі корпоратизації підприємства спірні гуртожитки, не врахував положень чинного на той момент законодавства. На момент створення ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» та затвердження акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд» виконкомом Дніпропетровської обласної ради народних депутатів не дотримано вимог п.42 Методики оцінки обєктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 №717, та п.39 Методики оцінки обєктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.1995 №36 щодо зміни акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд», а саме: п.16 вартість майна, яке підлягає приватизації, та п.17 розмір статутного фонду акціонерного товариства, що призвело до безпідставного збільшення вартості статутного фонду акціонерного товариства на вартість спірних гуртожитків.

Також встановлено, що Дніпропетровською обласною державною адміністрацією вчинено дії з корпоратизації ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» без урахування спеціальних норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а відтак, такі дії є неправомірними.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що спірний гуртожиток №4 по вул. Б. Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську, увійшов в процесі корпоратизації до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд».

При цьому, регіональне відділення ФДМУ, яке відповідно до Закону України №2163-ХІІ від 04.03.1992 «Про приватизацію державного майна» та Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 №412, що здійснює державну політику у сфері приватизації майна, що перебуває у загальнодержавній власності, здійснює повноваження власника державного майна у процесі приватизації, а також захист майнових прав держави на території України та за її кордоном, відповідно, здійснювало лише продаж акцій ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», створеного в процесі корпоратизації Дніпропетровською обласною державною адміністрацією, що вбачається з наказу регіонального відділення ФДМУ від 01 жовтня 12/62 «Про завершення приватизації ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»» доручено ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» здійснити видачу акцій (сертифікатів) покупцям.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року встановлено, що матеріали господарської справи не містять доказів того, що позивач (регіональне відділення ФДМУ) брав участь у створенні статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» та затверджував ОСОБА_5 оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства та доказів, що засновником було надано позивачеві (регіональному відділенню ФДМУ) інвентаризаційні описи, що підтверджують включення відповідних обєктів до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». Отже, дані обставини у своїй сукупності свідчать про необізнаність позивача щодо включення до статутного фонду вказаного підприємства спірних гуртожитків.

Крім того, таких доказів не встановлено і при розгляді даної справи, а відповідачем дані обставини не спростовані з наданням, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України належних, допустимих та достатніх доказів за правилами ст. 57 - 61, 64 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

За встановлених обставин підстава, за якої ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» набуло право власності на приміщення гуртожитків, в тому числі і на спірні приміщення у будівлі гуртожитку №4 літ. А-5, по вул. Б. Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську, визнана недійсною, а вибуття спірного майна із володіння власника держави в особі регіонального ФДМУ, відбулося поза волею власника.

Разом з тим, оцінюючи наявні у справі докази на предмет встановлення обставин щодо добросовісності набувача, суд приходить до висновку, що з огляду на укладені угоди, які були нотаріально посвідчені та зареєстровані у належних органах реєстрації речових прав на майно, з укладенням яких було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на спірну нерухомість, на те, що ці угоди ніким не оспорювались та недійсними визнані не були, - колегія дійшла висновку, що недобросовісність ОСОБА_2, як набувача спірного майна, судом не встановлена.

Відповідно до приписів ст.387 ЦК України під незаконним володінням слід розуміти усяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави; або правова підстава якого відпала; або правова підстава якого недійсна.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї норми застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї норми застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння (п.2).

За встановлених обставин, права позивача, згідно ст. 16 ЦК України, підлягають захисту шляхом витребування із володіння ОСОБА_2 спірного нерухомого майна з визнанням права власності на нього за державою в особі регіонального ФДМУ по Дніпропетровській області.

Доводи представників відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 про те, що спірні приміщення, згідно опису у таблицях «експлікація», які наявні в матеріалах інвентаризаційної справи №2218 КП ДМБТІ, не є житловими кімнатами не спростовують правильність викладених вище висновків апеляційного суду, оскільки даний факт не свідчить про те, що будинок №10 по вул. Б.Хмельницького у м. Дніпропетровську не мав статусу гуртожитку.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що місцевий суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні даного позову з підстав порушення строку позовної давності, не встановив у повному обсязі обставини справи та не взяв до уваги наступні факти.

Так, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Частинами 2 та 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що у серпні 2008 року регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області звернулось до господарського суду з позовом до Дніпропетровської обласної ради, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», треті особи ОСОБА_6, ТОВ «Торгівельно-офісного центру «Інсток», ТОВ «Трейд технолоджи інвестмент», ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання актів недійсними та визнання права власності; враховуючи, що вищевказаний позов було частково задоволено та встановлено факт неправомірного включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку №4 по вул. Б.Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року; приймаючи до уваги, що 2 та 3 березня 2013 року були вихідними днями, - колегія дійшла висновку, що даний позов, пред"явлений до суду 04.03.2013 року (що стверджується штампом вхідної кореспонденції на позовній заяві у т. 1 на а.с. 2), подано без порушення строку позовної давності.

Виходячи з видаленого, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги, пред»явлені до відповідача ОСОБА_2, підлягають задоволенню.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що, згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 07.05.2015 року, припинені без наявності правонаступників:

-відповідач ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» - ліквідовано у звязку з визнанням його банкрутом, на підставі судового рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2014 по справі № 26/5005/12266/2011;

-третя особа ТОВ "Хімекс" припинено 13.06.2013 року за рішенням засновників (т. 2 а.с. 1 8).

За ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо ліквідовано особу, яка була однією із сторін у справі.

З огляду на встановлені обставини, приймаючи до уваги, що відповідач ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» ліквідований без наявності правонаступників; враховуючи, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області є стороною даного процесу, - колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження стосовно позовних вимог прокурора до Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма "Дніпроважбуд" підлягає закриттю.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3654,0 грн.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 303, 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року - скасувати.

Провадження стосовно позовних вимог прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма "Дніпроважбуд" закрити.

Позовні вимоги прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про визнання права державної власності та витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на нерухоме майно, що розташоване по вул. Богдана Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на I поверсі приміщення №102 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв.м., у загальному користуванні: ганки літ. а(2), а(3), а(1), на I поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Визнати право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на нерухоме майно що розташоване по вул. Богдана Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення №102 поз. 7, 35 39, загальною площею 98,4 кв.м., ганок літ. а(14), у загальному користуванні: ганки літ. а(2), а(3), а(1), на I поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Витребувати на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від ОСОБА_2 нерухоме майно, що розташоване по вул. Богдана Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на I поверсі приміщення № 02 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв.м., у загальному користуванні: ганки літ. а(2), а(3), а(1), на I поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Витребувати на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від ОСОБА_2 нерухоме майно, що розташоване по вул. Богдана Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення №102 поз. 7, 35 39, загальною площею 98,4 кв.м., ганок літ. а(14), у загальному користуванні: ганки літ. а(2), а(3), а(1), на I поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді