Провадження №2/761/19/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Шибановій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивач звернувся до суду з позовом відповідно до якого просить суд визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений 20 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук Ольгою Володимирівною. Свої вимоги мотивує тим, що ще 27.10.2011 р. тітка позивача ОСОБА_3 заповідала все належне їй майно ОСОБА_1 Померла ОСОБА_3 у віці 82 років ІНФОРМАЦІЯ_2 в КМКЛ № 9 Про те, що ОСОБА_3 померла ОСОБА_1 дізналась в травні 2012 р. коли виявила в квартирі тітки сторонніх людей і звернулася з заявою до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві , звідки надійшла відповідь про смерть тітки. Дізнавшись про смерть тітки при невідомих обставинах позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та дізналась, що ОСОБА_3 склала заповіт на ОСОБА_2, яка є для померлої сторонньою людиною. ОСОБА_5 вважає даний заповіт недійсним, оскільки на момент його складання ОСОБА_3 мала вади - хворіла на хворобу Паркінсона, була сліпою і перебувала у КМКЛ № 9 з діагнозом правостороннє гнійне запалення легенів, де і померла в день складання заповіту4. На день посвідчення заповіту ОСОБА_3 була при смерті та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Саме тому представник ОСОБА_1 і звернувся до суду за захистом прав позивача.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач, її представник заперечували щодо задоволення позову. Зазначили, що ОСОБА_3 за своєю ініціативою склала спірний заповіт, оскільки відповідач піклувався за нею. Під час складання заповіту ОСОБА_3 була при тямі і розуміла значення своїх дій.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, щ позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження та заповідала усе своє майно ОСОБА_2.

Заповітом, відповідно до ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук Ольгою Володимирівною.

У зв'язку із тим, що гр. ОСОБА_3 не могла сама прочитати заповіту, та відповідно до ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчено у присутності свідків.

Як свідчать надані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу документи, для посвідчення заповіту ОСОБА_3 надано медичну довідку про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів, що її видано лікарем-психіатром ОСОБА_6 Дата проходження огляду 07.02.2012 р.

Встановлено, що ОСОБА_3 померла у віці 82 років ІНФОРМАЦІЯ_2 у Київській міській клінічній лікарні № 9.

Свідоцтво про смерть ОСОБА_7 видано 21.02.2012 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Київ, актовий запис № 22.

Позивач зазначає, що заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_2 є недійсним, оскільки на час його укладання померла не розуміла значення свої дій та не могла керувати ними.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України.

За частиною 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За клопотанням представника позивача по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої було поставлено питання: Чи страждала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 на психіатричну хворобу? Чи могла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок свого психічного стану на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 розуміти значення своїх дій та/або керувати ними?

Як свідчить акт посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 835 від 11.10.2013 р., складений експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи - ОСОБА_3 у період складання заповіту 20 лютого 2012 року виявляла ознаки синдрому порушеної свідомості та за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

В подальшому ході розгляду справи, після опитування свідків, експерта ОСОБА_8 за клопотанням представника відповідача по справі призначено повторну посмертну судову-психіатричну експертизу, експертне дослідження доручено експертам Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров'я України та на вирішення поставлені наступні питання: Чи страждала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 на психіатричну хворобу? Чи могла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок свого психічного стану на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 розуміти значення своїх дій та/або керувати ними?

Як свідчить висновок судово-психіатричного експерта № 3 від 09.04.2015 р. на момент складання заповіту о 13 годині 35 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не виявляла ознак тяжких психіатричних розладів або психічних захворювань та усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними.

За приписами ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В свою чергу ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила зазначеної норми матеріального права поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Опитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка була присутня при складанні оспорюваного заповіту. Зазначила, що ОСОБА_3 при спілкуванні з нотаріусом повідомляла своє ім'я, прізвище, підтверджувала бажання залишити заповіт на ім'я ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що був свідком укладання заповіту на прохання ОСОБА_2 Свідчив про те, що на час укладання заповіту ОСОБА_3 хоча і була слабкою, проте усвідомлювала хто вона та де знаходиться та що робить.

В свою чергу лікар-терапевт ОСОБА_11 свідчила про те, що судячи з історії хвороби ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 була контактна, оскільки повідомляла про скарги.

ОСОБА_12 лікар-невропатолог, ОСОБА_13 лікар-реаніматолог пояснили, що стан в якому перебувала хвора ОСОБА_3 міг як погіршуватись так і покращуватись в залежності від багатьох факторів, в тому числі і лікування.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не знайшла свого підтвердження та обставина, що саме на момент укладання оспорюваного заповіту ОСОБА_3 перебувала у стані, що свідчить про неможливість усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

При цьому суд не може покласти в основу рішення висновки акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 835 від 11.10.2013 р., оскільки останні не узгоджуються з іншими доказами, отриманими в ході розгляду справи.

За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст. 225,1233,1253ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: