Апеляційний суд Житомирської області
Справа №605/439/2012 Головуючий у 1-й інст. Седун Ф. В.
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, страхової групи "ТАС" Житомирської регіональної дирекції про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, страхової групи «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначали, що 29 липня 2011 року о 16 год. 20 хв. на перехресті вулиць Л. Українки та Калініна в смт Брусилів Житомирської області ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, не надав дорогу автомобілю марки «ДЕУ», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до постанови Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнено його від застосування адміністративного стягнення, провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2012 року вказану постанову суду скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ДЕУ» отримав значні механічні пошкодження. Позивачі просять відшкодувати майнову шкоду згідно зі звітом від 27 лютого 2012 року № 64 з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «ДЕУ», в розмірі 23 106 грн 01 коп., а також моральну шкоду, яку вони оцінюють в 20 000 грн кожному.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з СГ «ТАС» на користь ОСОБА_3 23 106 грн 01 коп. на відшкодування майнової шкоди та з ОСОБА_4 450 грн в якості відшкодування витрат на виготовлення звіту експерта та 4 000 грн моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2011 року о 16 год. 20 хв. на перехресті вулиць Л.Українки та Калініна в смт Брусилів Житомирської області ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, рухався по другорядній дорозі, при здійсненні повороту ліворуч не надав дорогу автомобілю марки «ДЕУ», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до звіту від 27 лютого 2012 року № 64 про оцінку автомобіля «ДЕУ», державний номерний знак НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 23 106 грн 01 коп.

Згідно з актом судово-медичного дослідження від 01.12.20011 року №4260 у ОСОБА_2 було виявлено тупу поєднану травму тіла у вигляді синців на обличчі, струсу головного мозку, синців на правій руці та лівій гомілці, яка є легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом здоров'я.

В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України №4 від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнено його від застосування адміністративного стягнення, провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2012 року вказану постанову суду скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно висновку судово - автотехнічної експертизи №836/14-25 від 27.04.2015 року причиною створення аварійної обстановки та виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди в даних умовах дорожнього руху слід вважати технічно необгрутовані дії водія ОСОБА_4, які суперечили вимогам пп. 10.1,16.11. Правил дорожнього руху України.

Аналізуючи всі обставини вчинення ДТП, колегія суддів дійшла висновку, що між діями водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, та заподіяною шкодою позивачам є причинний зв'язок, оскільки зіткнення автомобіля «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «ДЕУ», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 вчинено саме з вини водія ОСОБА_4 з тих причин, що він створив небезпеку для дорожнього руху.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди та покладаючи на відповідача ОСОБА_4 обов'язки по її відшкодуванню на користь позивачів, суд недостатньо врахував роз'яснення, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» і не дав належної оцінки обсягу страждань позивачів, їх тривалості, а тому визначений розмір відшкодування не відповідає характеру страждань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У зв'язку з цим колегія суддів зменшує розмір морального відшкодування до 3 000 грн. на кожного і вважає таку суму достатньою для відновлення їх немайнових витрат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визначення моральної шкоди на користь позивачів підлягає зміні з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

В решті рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права та залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2014 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшити розмір моральної шкоди стягнутої з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з 6 000 грн. до 3 000 грн., на користь ОСОБА_3 з 4 000 грн. до 3 000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді