30 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська вітрова компанія» про визнання звільнення незаконним, зобов'язання змінити підстави звільнення, стягнення середньої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, не отриманої винагороди та моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська вітрова компанія» (далі - ТОВ «Українська вітрова компанія») про визнання звільнення незаконним, зобов'язання змінити підстави звільнення, стягнення середньої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, не отриманої винагороди та моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 23 березня 2011 року працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Дю Ван» правонаступником якого є відповідач. На підставі заяви від 07 червня 2013 року про надання щорічної відпустки тривалістю
24 календарних дні починаючи з 07 червня 2013 року по 30 червня 2013 року видано наказ від 07 червня 2013 року № 1-к про надання позивачеві відпустки. Однак під час зустрічі з керівництвом позивача повідомлено про його звільнення з 06 червня 2013 року. Крім того, зазначав, що 30 липня
2014 року між сторонами укладена угода про примирення. Пунктами 4 та 5 цієї угоди передбачено, що позивач та представник відповідача цим відмовляються від свого права висувати вимоги, претензії, скарги та позови до товариства. У випадку невиконання чи неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань за цим договором позивач зобов'язується сплатити на користь ТОВ «Ля Компані Дю Ван» суму еквівалентну 21 870 євро. Таким чином, вказані пункти договору обмежують права позивача, а тому позивач просив визнати їх недійсними. Крім того, позивач просив визнати незаконними причини звільнення з роботи, зобов'язати здійснити запис у трудову книжку про звільнення, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодувати компенсацію за невикористану відпустку, стягнути не отриману винагороду та відшкодувати моральну шкоду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року заяву представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог задоволено. Позовну заяву ОСОБА_4 до ТОВ «Українська вітрова компанія» в частині позовних вимог про визнання недійсними пунктів 4, 5 угоди про примирення, визнання звільнення незаконним, стягнення витрат на отримання юридичної допомоги в розмірі 8 000 грн залишено без розгляду.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до

ТОВ «Українська вітрова компанія» в частині про встановлення позивача звільненим з посади директора товариства 30 серпня 2014 року, зобовʼязання змінити підстави звільнення на п. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнення середньої заробітної плати, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення не отриманої винагороди та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодися суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно розʼяснень в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Судом встановлено, що пунктом 8.2 трудового контракту передбачено, що директор несе перед товариством відповідальність у повному розмірі за збитки, завдані товариству внаслідок умисних дій, вчинених всупереч інтересам товариства, якщо такі дії виходять за межі його посадових обов'язків або вчиненні не при виконанні його трудових обов'язків.

Згідно пункту 9.2 контракту, він припиняє свою дію рішенням роботодавця у разі неналежного виконання директором своїх повноважень.

Відповідно до п. п. 10.5.10, 11.9.1 та 11.10 статуту, встановлено обмеження щодо вчинення директором товариства угод. Зокрема, всі угоди та витрати розмір яких дорівнює чи перевищує суму 5 000 євро за офіційним курсом НБУ на день здійснення операції, мають бути попередньо погоджені Загальними Зборами Учасників.

Разом з тим, 03 грудня 2012 року між позивачем та ТОВ «Юридична спілка «Гарантія» було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно якого загальна сума наданих послуг становить 196 500 грн, що значно перевищує обмеження у 5 000 євро.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що позивача звільнено на законних підставах, а тому дійшов правильного висновку про те, що останнього звільнено у відповідності до норм КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська вітрова компанія» про визнання звільнення незаконним, зобов'язання змінити підстави звільнення, стягнення середньої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, не отриманої винагороди та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко