У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Тисменицької районної державної адміністрація Івано-Франківської області, Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Тисменицького району про визнання незаконним та скасування розпорядження Тисменицької районної державної адміністрація від 28 травня 2014 року № 19-к, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за весь час затримки у проведенні розрахунку при звільненні та час затримки видачі трудової книжки, за касаційною скаргою Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Тисменицького району на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Тисменицької РДА від 28 травня 2014 року № 19-к про звільнення ОСОБА_4 з посади директора Територіального центу обслуговування, поновити його на посаді та стягнути з Територіального центу обслуговування середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, за весь час затримки у проведенні розрахунку при звільненні та час затримки видачі трудової книжки.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 21 травня 2013 року його переведено на посаду директора територіального центру соціального обслуговування Тисменицького району з середнім заробітком 3 834 грн. Згідно з розпорядженням голови Тисменицької РДА від 16 травня 2014 року № 28-в йому надано відпустку: 8 календарних днів на період з 19 по 26 травня 2014 року включно; 10 календарних днів з 27 травня по 05 червня 2014 року включно та 7 календарних днів з 06 по 13 червня 2014 року включно. Внаслідок тиску на нього зі сторони голови Тисменицької РДА та погроз про фізичну розправу, змушений був 16 травня 2014 року написати заяву про звільнені посади за згодою сторін. 29 травня 2014 року відкликав подану заяву про звільнення, проте, 28 травня 2014 року головою Тисменицької РДА прийнято розпорядження за № 19-к про звільнення з 13 червня 2014 року із займаної посади за угодою сторін. Звільнення відбулося в останні день відпуски і не враховано, що під час відпустки хворів, що підтверджується лікарняними листками.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним розпорядження Тисменицької РДА від 28 травня 2014 року № 19-к.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора територіального центру обслуговування Тисменицького району з 13 червня 2014 року.

Стягнуто з територіального центру соціального обслуговування тисменицького району на користь рев юка А.Р. 41 957 грн 06 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позову відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Тисменицького району просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд надав належну оцінку обставинам справи та доказам, які містяться в матеріалах справи і правильно виходив з того, що звільнення позивача з роботи за угодою сторін проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства, оскільки заява про звільнення була написана позивачем під тиском, без вільного волевиявлення і він був звільнений без законної підстави, що є підставою для поновлення позивача на роботі, як передбачено ст. 235 КЗпП України, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Тисменицького району відхилити, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук