АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4335 Головуючий у 1 інстанції -Зотько Т.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Поливач Л.Д., Пікуль А.А.

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві,третя особа інспектор ДПС ВСП ДПС ДАЇ ГУ МВС України в місті Києві Нестеренко Євгеній Володимирович про відшкодування моральних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок незаконних дій службових осіб органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень

за апеляційною скаргою представника Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, який після уточнення обґрунтовувала тим, що внаслідок неправомірних дій службових осіб Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві пошкоджено належний її на праві власності транспортний засіб - автомобіль "Хюндай Акцент", а її завдано матеріальні збитки та моральну шкоду.

Просила стягнути за рахунок державного бюджету на її користь матеріальну шкоду у розмірі 40 773 грн. 31 коп. та моральну шкоду у розмірі 500.000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто на її користь за рахунок державного бюджету матеріальну шкоду в сумі 40 773,31 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду представник ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 в задоволені позову.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що судові рішення є обов'язковими до виконання. Суд безпідставно не прийняв доводи про те, що Відділ державної виконавчої служби автомобіль не зберігав. Крім того жодним нормативним документом не передбачено контроль органів Державної Виконавчої служби щодо умов зберігання транспортних засобів, що вилучені працівниками органів ДАІ за постановами державних виконавців, тому твердження ОСОБА_1, що ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було нанесено ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду внаслідок неналежного зберігання належного їй автомобіля є необгрунтованим. Працівниками органів ДАІ при затримані транспортного засобу складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19.05.2013 року в якому чітко зазначено про ряд ушкоджень автомобіля ,що не враховано судом. Штрафний майданчику, де зберігався автомобіль не належить ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві,але Штрафний майданчик не залучався до участі в справі. Позивачка не надала належних доказів на підтвердження своїх вимог, а визначення розміру матеріальної шкоди - ушкоджень автомобіля та їх вартості потребує спеціальних знань відповідних фахівців.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_4 та її представник проти апеляційної скарги заперечували,вважають рішення суду першої інстанції ухваленим з дотримання закону та просили його залишити без змін.

Третя особа інспектор ДПС ВСП ДПС ДАЇ ГУ МВС України в місті Києві Нестеренко Є.В. в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений за законом належно, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. З ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 зазначеного Закону збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно роз'яснень,викладених в п. 28 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з того, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно з судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ДП "ЕКОС" АТ ХК "Київміськбуд" стягнута заборгованість за комунальні послуги та користування житлом за період з листопада 2010 року по серпень 2011 року у сумі 1755 грн. 69 коп., індекс інфляції - 03 грн. 51 коп., 3% річних - 52 грн. 67 коп., а всього стягнуто 1.811 грн. 87 коп. (а.с.10).

Згідно заяви представника ДП "ЕКОС" Федусової К.О., вказаний судовий 05.12.2011 року було подано до виконання і постановою від 08.12.2011 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження (а.с.2, 3 виконавчого провадження).

18 квітня 2012 року до Деснянського РУЮ у м. Києві представником позивача (боржника за судовим наказом) - ОСОБА_3 подано заяву про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з наміром оскаржити вищевказаний судовий наказ (а.с.52 зворотна сторона т.1).

Згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2012 року, судовий наказ Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2011 року скасовано (а.с.55 т.1).

У ході здійснення заходів примусового виконання по виконавчому провадженню, 04.03.2013 року Державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві ВаравоюР.С. винесено постанову про розшук та арешт майна боржника (а.с.12 виконавчого провадження).

10.04.2013 року ОСОБА_1 подала заяву про негайне скасування постанови про розшук майна боржника повідомила ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про скасування судового наказу та додала копію вищевказаної ухвали суду (а.с.18, 19-20 виконавчого провадження).

19.04.2013 року №534/2 ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві направив запит до суду про надання належним чином посвідченої копії ухвали про скасування судового наказу (а.с.134 т.1).

Проте,як вбачається з журналу реєстрації вхідної кореспонденції Деснянського районного суду, зазначену заяву ВДВС до суду було подано лише 30.04.2013 року (а.с.29 виконавчого провадження) і 17 травня 2013 року копія ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2012 року надійшла до ВДВС (а.с.137-138 т.1).

Відповідно до постанови Державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Варави Р.С. від 17.05.2013 року, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу було закінчено, припинено арешт майна боржника та знято з розшуку автомобіль "Хундай акцент" д.н.з.НОМЕР_1 (а.с.140 т.1).

19 травня 2013 року згідно Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складеного інспектором ДПС ВСП ДПС ДАІ ГУ МВС України в м. Києві Нестеренко Є.В., відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» постанови Державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Варави Р.С. про розшук майна боржника від 04.03.2013 року було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу позивача - автомобіля "Хундай акцент" Д.Н.З.НОМЕР_1 для подальшої доставки на спеціальний майданчик чи стоянку за адресою: м. Київ вул. Бальзака,16 (а.с.60 т.1) і 24.05.2013року від Полку ДПС ДАІ ГУ МВСУкраїни в м. Києві на адресу ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві надійшов лист-повідомлення про затримання належного позивачу транспортного засобу та з вимогою його отримання Відділом у встановленому законом порядку в найкоротший термін (а.с.34 виконавчого провадження).

Згідно акту автомобіль "Хундай акцент" д.н.з.НОМЕР_1 був оглянутий та повернутий ОСОБА_1, лише 16 березня 2014 року (а.с.6-7).

Згідно з нарядом-замовленням №БА-0004345 від 19.03.2014 року в автомобілі встановлені пошкодження,що попередньо становило 4 803,81 грн. вартості матеріалів та ремонтних робіт (а.с.5 т.1).

29.03.2014року між позивачкою та ТОВ "Богдан АВТО" було укладено договір замовлення, відповідно до якого складено попередній наряд - замовлення на виконання ремонтних робіт і загальна вартість цих робіт, з урахуванням матеріалів, склала 25.988,26 грн. (а.с.20-21 т.1).

Згідно з рахунком - фактурою від 29.03.2014 року вартість 4-х шин для транспортного засобу склала 3.120 грн. (а.с.22 т.1).

30.10.2014 року ТОВ "Богдан АВТО" було здійснено діагностування транспортного засобу та складено рахунок-фактуру на загальну суму 966,34 грн. (а.с.63 т.2).

Згідно рахунку-фактури ТОВ "Богдан АВТО" вартість зберігання належного позивачу автомобілю "Хундай акцент" на території сервісного центру склала 10.658,72 грн. (а.с.62 т.2).

Відповідно до постанови Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві №180/13 від 19.12.2013 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження дії Державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Варави Р.С. при примусовому виконанні судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2011 року №2н-2628 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП "Екос" коштів у розмірі 1.811,87 грн., визнано такими, що вчинені в порушення вимог ст.ст.11, 30 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.48 т.1).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з приведених вище обставин та того, що позивачкою у відповідності до закону надано достатньо доказів на підтвердження своїх доводів про те, що внаслідок незаконних дій службових осіб органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень її майно пошкоджено,а її завдано матеріальну та моральну шкоду.

Судом встановлено, що з часу коли ВДВС стало відомо про скасування судового наказу,ВДВС допущено протиправну бездіяльність щодо припинення дії постанови про арешт та розшук майна позивачки,оскільки згідно журналів вихідної кореспонденції ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві за період травня-червня 2013 року постанову Державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Варави Р.С. про закінчення виконавчого провадження від 17.05.2013 року до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві направлено не було.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що ВДВС не несе відповідальність за зберігання автомобіля і до участі в справі не залучено організацію яка прийняла автомобіль на зберігання не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції,який вірно на підставі встановлених обставин та у відповідності до вимог закону встановив, що саме в результаті бездіяльності ВДВС не було прийнято оперативних заходів,щодо скасування постанови про арешт та розшук майна протягом тривалого часу,а саме ще з 18 квітня 2012 року, коли ОСОБА_1 подала заяву до ВДВС про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з оскарженням нею судового наказу,з 10 квітня 2013 року, коли вона повідомила ВДВС про скасування судового наказу. Ці обставини відповідачем відповідно до ст.60 ЦПК спростовані не були, і навіть з часу отримання ВДВС офіційного тексту ухвали суду від 18 липня 2012 року про скасування судового наказу - 17 травня 2013 року державний виконавець Варава Р.С., в провадженні якого знаходився на виконанні судовий наказ,мав реальну можливість та час для повідомлення ДПС ВСП ДАЇ про припинення дій щодо розшуку та арешту автомобіля.

Щодо доводів представників ВДВС стосовно доказів ОСОБА_1 на підтвердження вини ВДВС в заподіянні її шкоди та щодо доказів розміру завданих збитків,колегія суддів також їх не приймає та вважає такими,що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції,оскільки відповідно до ст.212 ЦПК поданим доказам надано належну оцінку.

На підтвердження понесених завданих збитків та на спростування доводів апеляційної скарги, в судовому засіданні ОСОБА_1подала квитанції про оплату нею вартості проведених ремонтних робіт належного її автомобіля за актами від 29 березня 2014 року та від 24 та 27 лютого 2015 року та квитанцію про оплату вартості нею ТОВ «БОГДАН АВТО» вартості стоянки за актом здачі прийняття робіт від 24 лютого 2015 року .

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати,що судом допущено порушення матеріального та процесуального права,які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору, у зв'язку з чим та відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби районного управління юстиції в Деснянському районі міста Києва відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді