№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5631/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Волошиної В.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Коровікова Е.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 2 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Національного науково-дослідний інституту українознавства та всесвітньої історії про поновлення на роботі, скасування наказу, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії про поновлення на роботі, скасування наказу, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Просив скасувати наказ № 83 к від 8 серпня 2014 року про його звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді головного юрисконсульта Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії; стягнути з Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1818,90 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з листопада 2013 року він працював на посаді головного юрисконсульта на 0,5 ставки за сумісництвом. Оскільки робочого місця в нього не було, інструкція з посадовими обов'язками відсутня, його робота не забезпечувалась належними умовами праці (не надавалися засоби забезпечення канцелярським приладдям, комп'ютером, принтером, папером, тощо) він домовився з директором інституту ОСОБА_6 з приводу виконання роботи на дому.

Працюючи вдома обробляв документацію, а при необхідності приходив на роботу, були випадки коли працював понаднормово, в різних кабінетах інституту, прохав працівників надати йому комп'ютер, при цьому заробітна плата не збільшувалася, разом з тим виконував покладені на нього обов'язки вчасно та в повному обсязі. 31 липня 2014 року та 1 серпня 2014 року йому на мобільний телефон зателефонувала завідувач відділу кадрів ОСОБА_7 з вимогою подати заяву на звільнення за власним бажанням, оскільки в інституті проводиться скорочення штату для тих хто працює на 0,5 ставки, на що він відмовився.

Разом з тим, він домовився з директором інституту ОСОБА_6 про відгули з 4 серпня 2014 року по 8 серпня 2014 року за відпрацьований понаднормово час. Оскільки він працює приватним підприємцем, йому довелося 5 серпня 2014 поїхати у відрядження, проте напередодні виїзду йому стало відомо, що його незаконно звільнено.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до Національного науково-дослідний інституту українознавства та всесвітньої історії про поновлення на роботі, скасування наказу, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Скасовано наказ Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії № 83 к від 8 серпня 2014 «По особовому складу» щодо звільнення ОСОБА_3

Поновлено на роботі ОСОБА_3 на посаді головного юрисконсульта Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії з 8 серпня 2014 року.

Стягнуто з Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії на користь ОСОБА_3 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1818 грн. 90 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач Національний науково-дослідний інститут українознавства та всесвітньої історії, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задовольнянні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача Коровіков Е.В. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність ОСОБА_3 на роботі з 4 по 8 серпня 2014 року не вважається прогулом, оскільки він був відсутній у цей час на роботі з дозволу директора Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії ОСОБА_6

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 був працевлаштований в Національному науково-дослідному інституті українознавства та всесвітньої історії на посаді головного юрисконсульта.

В період часу з 4 серпня по 8 серпня 2014 року ОСОБА_3 був відсутній на роботі.

Наказом № 83к від 8 серпня 2014 року ОСОБА_3, головного юрисконсульта, 8 серпня 2014 року звільнено з займаної посади (0,5 ст.за сумісництвом), згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин з 4 по 8 серпня 2014 року.

Згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.24 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин ( наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів).

Визнаючи звільнення ОСОБА_3 за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним і поновлюючи його на роботі, суд першої інстанції належним чином не з»ясував обставини звільнення позивача, поважності причин його відсутності у період часу з 4 серпня по 8 серпня 2014 року.

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 у період часу з 4 серпня по 8 серпня 2014 року був відсутній на роботі.

Оскаржуючи незаконність свого звільнення, ОСОБА_3 посилався на те, що він за погодженням з директором інституту ОСОБА_6 отримав відгули.

Проте, позивач належних та допустимих доказів на підтвердження використання ним відгулів за погодженням з керівництвом інституту у передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України порядку суду не надав.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що з заявою про надання йому днів відгулів він до керівництва інституту не звертався, а представник відповідача пояснив, що з цього питання наказу по підприємству не видавалось.

Крім того, як убачається з наказу т.в.о. Міністра освіти та науки України № 837 від 16 липня 2014 року ОСОБА_6 був відсторонений від виконання обов'язків директора ННДІУВІ на час проведення перевірки фактів, викладених у зверненнях працівників ННДІУВІ. На час відсторонення від виконання обов'язків директора ННДІУВІ ОСОБА_6 виконання обов'язків директора покладено на заступника директора ННДІУВІ ОСОБА_10 ( а.с.37).

25 липня 2014 Наказом Т.в.о. Міністра освіти та науки України № 870 внесено зміни до наказу № 837 та виконання обов'язків директора покладено на завідуючу відділом історичних пам'яток ОСОБА_11 (а.с.38).

Отже, виходячи з того, що ОСОБА_6 був відсторонений від виконання обов'язків директора ННДІУВІ і ці обов'язки виконувала інша особа, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 був відсутній на роботі у період з 4 по 8 серпня 2014 року за погодженням з повноважним директором інституту.

Виїзд ОСОБА_3 у відрядження у справах, не пов'язаних з виконанням трудових обов'язків юрисконсульта ННДІУВІ, не дає підстав вважати, що позивач у період з 4 по 8 серпня 2014 року був відсутній на роботі в інституті з поважних причин.

За таких обставин, відсутність ОСОБА_3 на роботі з 4 по 8 серпня 2014 року без поважних причин давало відповідачу підстави для звільнення позивача з роботи за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, а тому підстави для скасування наказу № 83 від 8 серпня 2014 року про звільнення та для задоволення позову про поновлення позивача на роботі відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, обставини, які вважав суд встановленими є недоведеними, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 2 грудня 2014 року з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії - задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 2 грудня 2014 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Національного науково-дослідний інституту українознавства та всесвітньої історії про поновлення на роботі, скасування наказу, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: