Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/4906/14 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
Провадження № 22-ц/778/2345/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району як орган опіки та піклування, Заводський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_6, про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернулось до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір від 28.03.2008 року, за умовами якого банком було видано кредит у сумі 45 920,00 дол. США на споживчі цілі строком до 28.03.2018 зі сплатою 13,99% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань останньої за кредитним договором між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 28.03.2008 року укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1/ будинку АДРЕСА_2,

У зв'язку з невиконанням умом кредитного договору банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29.10.2013 року, позов було задоволено. На виконання рішення суду 27.01.2014 видано виконавчі листи.

В ході виконавчого провадження встановлено, що у квартирі, на яку звернуто стягнення, зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що унеможливлює подальшу реалізацію квартири на прилюдних торгах. В наслідок цього постановою від 06.06.2014 ВДВС повернуло банку виконавчий лист без виконання.

Зазначає, що на момент укладення договору іпотеки - 28.03.2008 у квартирі згідно з довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці № 21 КП «Виробниче ремонтне експлуатаційне підприємство» від 21.02.2008, зареєстровані лише ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Всупереч п. 1.7.4. договору іпотеки ОСОБА_3 зареєструвала у квартирі свого малолітнього онука - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Банк 17.09.2014 року направив відповідачам вимогу про виселення, яка була вручена ОСОБА_3 23.09.2014 року, але не виконана.

На підставі зазначеного просило виселити з квартири АДРЕСА_1/ будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без надання іншого житла та зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29.10.2013 року, задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1/ будинку АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 для задоволення вимог Банку на загальну суму 48 174,21 доларів США та 53975,42 грн. (а.с.43-45).

На примусовому виконанні у відділі ДВС Заводського РУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №332/532/13, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя 27.01.2014 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до довідки Міського комунального підприємства «Основаніє» №587 від 19.03.2014 року в іпотечній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено у ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

За інформацією Банку 17 вересня 2014 року рекомендованим листом відповідачам була направлена письмова вимога від 17.09.2014 протягом одного місяця звільнити квартиру АДРЕСА_1/ будинку АДРЕСА_2 (а.с.51-53).

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту отримання вимог про примусове виселення іншими відповідачами.

Матеріали справи містять поштове повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 (а.с.54), на якому відсутній особистий підпис ОСОБА_3, будь-яке повідомлення про вручення вимоги ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутнє.

Судом першої інстанції взято до уваги, що законодавець пов'язує процедуру позасудового вирішення спору з фактом отриманням повідомлення іпотекодержателя мешканцями квартири (будинку), а не з фактом направлення такого повідомлення.

З огляду на викладене, позовні вимоги про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, з його неповнолітньою дитиною з квартири, яка є предметом іпотеки, задоволенню не підлягають через недотримання позивачем позасудової процедури вирішення спору, а саме неповідомлення належним чином про примусове виселення із спірної квартири - предмета іпотеки мешканців квартири АДРЕСА_1/ будинку АДРЕСА_2, виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, який одночасно є законним представником малолітньої дитини.

Довід апеляційної скарги про, те, що про належне повідомлення про вручення реєстрованого поштового відправлення свідчить лише підпис працівника поштового зв'язку з посиланням на пункт 106 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. N 270, колегія суддів вважає неприйнятним з наступних підстав.

Відповідно до п. 114 Правил надання послуг поштового зв'язку адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а у разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

Згідно з п.105 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред'явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.

Доводи про те, що суд необґрунтовано послався також на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду, проте, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 308 ЦПК України (не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань), колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина 2 ст. 109 ЖК України визначає, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у цивільній справі № 6-39цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме змісту укладеного 28.03.2008 року договору іпотеки, предмет іпотеку банку - квартира АДРЕСА_1/ будинку АДРЕСА_2, не була придбана за рахунок отриманого у позивача кредиту, повернення якого було забезпечено іпотекою.

Тож, відповідно до положень ч. 2 ст. 109 ЖК України, відсутні правові підстави для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення, як просить позивач у позовній заяві.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року по цивільній справі №6-39цс15.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: