Справа № 154/3099/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Канівець Л.Ф.
Провадження № 22-ц/773/1022/15 Категорія: 48 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.Я.,

суддів Подолюка В.А., Данилюк В.А.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2015 року в даній справі позов ОСОБА_5 задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, а саме: 1785,00грн. за ? частку вартості мотоцикла марки ММВЗ «Мінськ», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; 6430,00грн. за ? частку вартості автомобільного причепа, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2; 25707,50грн. за ? частку вартості автомобільного гаража № 573 по вул. Академіка Глушкова в кооперативі «Автомобіліст»; 55600,00грн. за ? частку вартості автомобіля марки «Рено Трафік», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Стягнуто з відповідача в користь позивача 892,22грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору, 1328,40грн. судових витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, 787,20грн. понесених витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, 2000,00грн. понесених витрат по оплаті за надану правову допомогу.

В поданій на судове рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на незаконність рішення із-за порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

Судом першої інстанції установлено, що сторони за час шлюбу придбали спільне майно, яке є неподільне, в звязку з чим суд стягнув з відповідача на користь позивача грошову компенсацію замість її частки в у праві спільної сумісної власності на майно подружжя.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задоволити, позивач та її представник апеляційну скаргу відповідача заперечили і просили суд скаргу відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 18 липня 2011 року.

Також в судовому засіданні установлено, що за час шлюбу подружжя придбало у власність слідуюче майно: автомобільний гараж, мотоцикл марки ММВЗ «Мінськ», 2008 року випуску, автомобільний причіп, 2002 року випуску, автомобіль марки «Рено Трафік», 2004 року випуску.

Зазначені обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Волинської області від 6 березня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя.

Зазначеним рішенням апеляційного суду також установлено, що автомобіль марки «Рено Трафік» відчужений інший особі і саме за цією особою автомобіль зареєстрований в Луцькому ВРЕВ УДАІ УМВС України у Волинській області.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Така сама норма закріплена і в частині 3 статті 368 Цивільного кодексу України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

З урахуванням того, що зазначене позивачем майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і є неподільним, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача в користь позивача грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду про стягнення з відповідача в користь позивача грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, так як рішенням апеляційного суду відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання автомобіля спільним майном подружжя і визнання за позивачем права власності на ? частину автомобіля з тих підстав, що на час вирішення спору відповідач відчужив спірний автомобіль іншій особі і саме на цю особу був зареєстрований транспортний засіб.

Відтак позивач не позбавлена права вимагати у відповідача грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, який був придбаний подружжям за час шлюбу і який відчужив відповідач.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом без підставно стягнуто в користь позивача судові витрати по справі, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, стаття 79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу та витрати, повязані з проведенням судових експертиз.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач документально підтвердила понесені нею витрати по оплаті судового збору, по оплаті витрат, повязаних з проведення судової автотоварознавчої та будівель-технічної експертиз та витрати, повязані з оплатою правової допомоги (а.с.1,22,44,59,81,83,84), а тому суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1, обгрунтовано стягнув з відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по справі, як цього вимагає закон.

Інші доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням відповідачем норм чинного законодавства та обставин справи і не впливають на правильність рішення суду, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючого:

Судді: