АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/171/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1698/15Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М. М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Білоброва І.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Селянського (фермерського) господарства «Атланта» про розірвання договору оренди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до місцевого суду з позовом до СФГ «Атланта» про розірвання договору оренди шляхом направлення позовної заяви 21 лютого 2015 року засобами поштового зв'язку, яку суд отримав 26 лютого 2015 року. В подальшому позовні вимоги уточнювалися щодо обставин, які на думку позивача впливають на розірвання договору оренди.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачу на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого 30.09.2004 року Козельщинською РДА, належить земельна ділянка площею 6,89 гектари, кадастровий номер НОМЕР_2. Між позивачем та відповідачем 01.11.2007 року було укладено договір оренди даної земельної ділянки строком на 10 років. Пунктом 7 договору визначено розмір та форму орендної плати, а відповідно до п. 9 закріплено, що розрахунки по орендній платі повинні проводитись щорічно за поточний рік на протязі року, в натуральній формі до 31 жовтня поточного року. 04.02.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої договір оренди продовжено до 2028 року і збільшено розмір орендної плати до 967,70 грн., що становить 3% від вартості земельної ділянки.

Однак, відповідач в 2014 році не здійснив оплату орендної плати у визначені договором строки, а тому позивач просив розірвати договір оренди.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.11.2007року з СФГ «Атланта» - відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішеннямісцевого суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом було порушено норми матеріального і процесуального права, зокрема, не враховано, що підставою позову була не систематична несплата орендної плати, а несвоєчасна її виплата, що є підставою для розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, позивач є власником земельної ділянки площею 6,89 гектари, кадастровий номер НОМЕР_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого 30.09.2004 року Козельщинською РДА (а.с.10).

Між позивачем та СФГ «Атланта» 01.11.2007 року було укладено договір оренди даної земельної ділянки строком на 10 років (а.с.6-7).

17.11.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої договір оренди продовжено до 2028 року і збільшено розмір орендної плати до 967,70 грн., що становить 3% від вартості земельної ділянки (а.с.8-9).

Договір оренди та додаткова угода до договору зареєстровані у Козельшинському райвідділі ПРФ ДП «Центр ДЗК».

Пунктом 7 договору визначено розмір та форму орендної плати, а відповідно до п. 9 закріплено, що розрахунки по орендній платі повинні проводитись щорічно за поточний рік на протязі року, в натуральній формі до 31 жовтня поточного року.

Позовні вимоги про розірвання договору оренди позивач мотивує несвоєчасною сплатою відповідачем орендної плати за 2014 рік, яка була проведена лише 10 лютого 2015 року, вважаючи, що таке порушення є істотним та таким, що дає підстави для розірвання договору оренди.

Здійснення оплати орендної плати було проведено 10 лютого 2015 року, що підтверджується платіжною відомістю (а.с.32) та не заперечується сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що порушення умов договору орендарем не носить систематичний характер, а тому прийшов до висновку про відсутність підстав для розірвання договору.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Частиною ч. 2 ст. 792 ЦК України закріплено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Аналогічна норма міститься в ч. 8 ст. 93 ЗК України. Тобто, ці норми за своєю природою є відсильними. Правовідносини, які виникають з приводу оренди земельних ділянок врегульовані ЗУ «Про оренду землі», норми якого є спеціальними. В даному випадку виступає конкуренція норм законодавства, внаслідок чого застосуванню підлягають спеціальні норми та загальні норми в тій частині, які не врегульовані спеціальними, тобто норми матеріального права повинні застосовуватися в їх сукупності.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Статтями 24 та 25 ЗУ «Про оренду землі» визначені права та обов'язки як орендодавця, такі і орендаря.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України вимагають систематичної несплати орендної плати, як підстави для розірвання договору оренди.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12.

Разом з тим, вище вказана правова позиція ВСУ пов'язує підставу розірвання договору лише з систематичною несплатою орендної плати, а не з затримкою у її виплаті.

Згідно п. 7 Договору, розмір орендної плати визначається до домовленістю сторін і може бути в натуральній, грошовій та відбірко вій формі, а також в будь-якому поєднанні перелічених форм.

Пунктом 9 Договору визначено, що якщо розрахунки по орендній платі повинні бути проведені на протязі року, а коли вона проводяться в натуральній формі, то повинна бути виплачена до 31 жовтня поточного року. Таким чином, договором визначені строк виплати орендної плати в натуральній формі до 31 жовтня, а в іншій формі - протягом року. Враховуючи норми п. 7 договору, форма орендної плати визначається за домовленістю сторін. Тобто, орендодавець повинен повідомляти орендаря, в якій конкретній формі він бажає отримати орендну плату в кожному поточному році.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся 20 січня 2015 року (а.с.11) до відповідача із заявою про виплату орендної плати, не вказавши при цьому в якій формі вона повинна бути виплачена.

Будь-які належні та допустимі докази того, що позивач раніше звертався до орендаря із заявою про виплату орендної плати із зазначення конкретної форми її виплати згідно із п. 7 Договору, в матеріалах справи відсутні. Так само, відсутні докази того, що сторонами було погоджено здійснення виплати орендної плати за 2014 рік в натуральному вигляді в строки визначені договором.

Після отримання вимоги від ОСОБА_4, відповідач здійснив 10.02.2015 року оплату орендної плати в грошовому вигляді.

Відповідно до ст. 141 ЗК України для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, а тому, встановлені судом першої інстанції обставини (затримка у виплаті орендної плати в грошовому вигляді за 2014 рік на 1 місяць 10 днів) не говорять про системність невиконання зобов'язань орендарем умов спірного договору. Таким чином, в даному випадку відсутні підстави для розірвання договору, визначені ЗК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що те, що виплата орендної плати відповідачем за 2014 рік була проведена із затримкою. При розгляді справи було встановлено, що виплата орендної плати за 2014 рік була здійснена 10 лютого 2015 року, тобто мала місце затримка у її виплаті. Саме з цих підстав позивач просив розірвати договір оренди.

З часу укладання договору позивач по 2013 рік включно систематично та вчасно отримував орендну плату в грошовому вигляді відповідно до його заяв та лише за 2014 рік виникла затримка у її виплаті. Колегія суддів, враховуючи підстави заявленого позову, вважає, що вчинення відповідачем разового порушення умов договору та здійснення виплати орендної плати за 2014 рік із затримкою не може бути підставою вважати, що таке порушення може бути підставою для розірвання договору відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом вказаної норми права істотність порушення стороною договору пов'язується із завданням шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, виплата орендної плати в грошовому вигляді за 2014 рік проводилася із затримкою строків її виплати на 1 місяць 10 днів.

Позивач не посилався та у справі відсутні докази заподіяння йому шкоди несвоєчасною виплатою орендної плати.

Пунктом 28 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства.

Згідно ст. 550 ЦК України у кредитора виникає право на неустойку внаслідок невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Крім того, слід зазначити, що нормами ст. 65 ЦК України передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання договору. Таким чином, позивач не позбавлений можливості пред'явлення позовних вимог про стягнення коштів за несвоєчасне виконання договору. Однак, такі позовні вимоги не пред'являлися.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для розірвання договору оренди.

Колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає фактичним обставинам, підстави для розірвання договору оренди відсутні, а позовні вимоги про застосування наслідків несвоєчасного виконання договору в частині строків сплати орендної плати за 2014 рік позивачем не заявлялися, в зв'язку з чим висновки місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог є вірними.

Позивачем тлумачення норм матеріального права та правових позицій, викладених ВСУ при розгляді справ даної категорії проведено невірно без повного та системного їх аналізу, що призвело до невірного їх розуміння, а тому доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються на тому, що судом неправильно було застосовано норми матеріального не беруться до уваги.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця