Справа № 761/2113/15-ц
Провадження №2/761/2899/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Звонцовій О.І.,Іовенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Україна», Національного банку України про стягнення коштів, сплачених за договором,3% річних за прострочення виконання зобовязання, інфляційних втрат за час прострочення та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідачів ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» та Національного банку України, згідно уточненнях своїх позовних вимог (вх..№14951 від 27.02.2015), остаточно просила стягнути з відповідача ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» на свою користь грошові кошти в розмірі 224523 щодо стягнення яких було прийнято рішення Жовтневого суду м.Дніпропетровська від 12.12.2011 та на підставі ч.4 ст.611 і ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в розмірі 21517,30 грн. і інфляційні витрати в сумі 65954,87 грн. Крім того, просила в солідарному порядку стягнути із двох відповідачів також моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30.06.2011 Договір про участь у Фонді фінансування будівництва №2/23 від 24.01.2008 було розірвано. А вже рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2011 було зобовязано ТОВ «Український промисловий банк» повернути позивачці вказані кошти в сумі 224523,00 грн., однак, рішення не було виконано, а відповідне виконавче провадження в червні 2012 року закінчено та направлено виконавчий лист ліквідатору ТОВ «Український промисловий банк». Вподальшому згідно листа НБ України, ОСОБА_1 було письмово повідомлено, що обовязок подальших розрахунків покладаються на ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» відповідно до Договору про передавання в управління непроданих активів від 5.09.2013 №31-Л, укладеному між ТОВ «Український промисловий банк», Національним Банком України та ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал». Таким чином, на думку сторони позивача, ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», прийнявши активи ТОВ «Український промисловий банк» у відносинах між ОСОБА_1 займає місце боржника, а джерелом коштів для розрахунку з позивачем залишаються активи ТОВ «Український промисловий банк», які передані ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» згідно вказаного договору. Крім того, оскільки відповідачі не виконують грошові зобовязання, при цьому НБУ не здійснював функцію нагляду регулювання діяльності ФФБ, спричиняючи порушенню зобов»язань по виконанню вищезазначеного рішення суду, позивач також просить стягнути згідно ст.625 ЦК України з ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» індекс інфляції за період з 11.04.2011 по 17.11.2014 65954,87 грн. та 3% річних 21517,30 грн.; а моральну шкоду просить стягнути з обох відповідачів солідарно 200000,00 грн., оскільки їх бездіяльність спричинила моральну шкоду, яка виявилась у стійких та довготривалих стражданнях позивача з приводу неможливості отримання позивачем обєкта інвестування, неможливістю отримання коштів.

Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином і причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача НБУ в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаних позовних вимог, надав відповідні письмові пояснення в яких наполягав на відсутність вини НБУ у невиконанні вищевказаного рішення суду стосовно повернення позивачу інвестиційних коштів. Посилався на те, що предметом позову не охоплюється оскарження рішень, дій чи бездіяльності Національного Банку України, що повинно передувати висуненню вимог з відшкодування майнової та моральної шкоди, адже будь які рішення, дії чи бездіяльність НБУ за предметом позову не визнавались неправомірними .

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2011 року, яке набрало чинності, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. З ТОВ «Український промисловий банк» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму у розмірі 224523,00 грн.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що зазначені кошти є витратами позивача, які вона понесла при укладенні Договору про участь у Фонді фінансування будівництва №2/23 від 24.01.2008, укладеним між позивачем,як довірителем, та ТОВ «Український промисловий банк», як управителем.

Також судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2011, яке набрало чинності 11.07.2011, Договір про участь Фонді фінансування будівництва №2/23 від 24.01.2008 року розірвано на підставі ст.611 ЦК України, ч.4 ст.18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що рішення суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2011 року про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на користь ОСОБА_1 224523,00 грн. до вказаного часу не виконано.

Доказів, які б свідчили про належне виконання Товариством судового рішення отримано не було.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.14 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини.

Так, судом встановлено і сторонами не оспорювалось, що 05.09.2013 був укладений Договір №31-Л про передавання в управління непроданих активів між ТОВ «Український промисловий банк» (далі - Банк), Національним банком України та ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (далі - Управитель).

Також встановлено, що згідно п.3.3. вищевказаного Договору №31-Л про передавання в управління непроданих активів, управитель приймає на себе зобовязання вжити заходи щодо зміни управителя переданих йому від Банку фондів фінансування будівництва (далі - ФФБ) та вирішення інших питань функціонування ФФБ.

Як свідчить лист Національного Банку України від 15.04.2014 за №55-015/16816, відповідно до постанови Правління НБУ від 25.09.2013 №382 процедуру ліквідації Банку завершено 31.12.2013. Ліквідаційний баланс та остаточний звіт ліквідатора Банку погоджений рішенням Комісії НБУ з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 28.02.2014 №102.

Також НБУ повідомив позивача, що у звязку звязу із завершенням строку ліквідаційної процедури Банку його непродані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів Банку, а також кошти фонді фінансування будівництва, відповідно до ст.96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Договору про передавання управління непроданих активів Б були передані в управління визначеній НБУ юридичній особі ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», яка зобовязана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторам за рахунок отриманих доходів .

Відповідно до ст.96 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакції, що діяла до 22.09.2012, у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній НБУ юридичній особі.

Начальник управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 06.06.2014 р. повідомив позивача про те, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-9860 від 25.04.2012 р. виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ТОВ «Український промисловий банк» на корись ОСОБА_1 боргу у розмірі 224 523,00 грн. 07.06.2012 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію якої разом з оригіналом виконавчого листа направлено ліквідатору.

В свою чергу, як свідчить лист ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» повідомило ОСОБА_1 16.05.2014 р. про те, що відповідно до договору № 31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05.09.2009 р., укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Національним банком України та Товариство з обмеженою відповідальністю «ІФГ Капітал» в управління управителю передані активи, наявні на балансі банку на дату укладання договору та передано перелік (реєстр) вимог кредиторів (вигодо набувачів), розрахунки з якими не проведено.

Укладання вищезазначеного договору не заперечувалось у судовому засіданні представником Національного банку України.

Також як зазначив представник НБУ відповідно до договору Управитель взяв на себе зобовязання щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про повернення позивачу виконавчого листа або виконання рішення правонаступником ТОВ «Український інвестиційний банк».

За приписами ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» управитель - фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим цим Законом.

За встановлених обставин суд вважає за можливе погодитись з твердженням представника позивача, що набуваючи зобовязання по ФФБ згідно укладеного тристороннього договору ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» перебирає на себе і зобовязання по виконанню рішення, що його ухвалено Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 30.06.2011 р.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині внесених до ФФБ коштів у розмірі 224 523,00 грн., стягнення яких вже передбачене судовим рішенням, яке набрало чинності.

З іншого боку положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначає представник позивача втрати від інфляції за період з 12.12.2011 р. до 31.01.2015 р. становлять 65 954,87 грн., 3% річних 21 517,30 грн. Наданий розрахунок було перевірено в судовому засіданні.

Суд приходить до висновку про можливість стягнення штрафних санкцій, передбачених чинним законодавством України у зазначених представником позивача розмірах, а всього 87 472 грн. 17 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди у у розмірі 200 000,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. порушення її прав.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, розяснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, суд має обовязок зясовувати, які правовідносини виникли між сторонами та якими нормативно-правовими актами вони регулюються та чи передбачено законодавством можливість відшкодування моральної шкоди.

Правовідношення, що склалися між позивачем та ТОВ ІК «ІФГ Капітал», регулюються положеннями ЦК України щодо виконання зобовязань, Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»нормами яких стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено.

В свою чергу приписи ст. 60 ЦПК України передбачають обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що представником позивача не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань спричинених Національним банком України, наявності причинно-наслідкового звязку між діями НБУ та наслідками, зазначеними в позові, а тому не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст.ст. 23,625 ЦК України, Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Україна» на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 91 472 грн. 17 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Україна» в дохід держави судовий збір у розмірі 914 грн. 72 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: