АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5485/15 Справа № 182/2461/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Міхеєвої В.Ю., Демченко Е.Л..П.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року за позовом Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольського міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2, реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної реєстраційної служби України, приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року Нікопольській міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровської області, Державної реєстраційної служби України, приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, визнати незаконними та скасувати рішення державного реєстратора, визнати спадщину відумерлою, передати квартиру у власність територіальної громади м. Нікополь в особі Нікопольської міської ради, та витребувати її з незаконного володіння.

Під час розгляду справи прокурор уточнив позовні вимоги (а.с.128-132) та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, визнати незаконними та скасувати рішення державного реєстратора, посилаючись на те, що в ході перевірки Нікопольською міжрайонною прокуратурою було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 1993 року, виданого комітетом комунальної власності м. Нікополя.

ОСОБА_5 помер 04.02.2007р. в с. Прелестне, Прохорівського р-ну, Бєлгородської обл., Російської Федерації, що підтверджується записом акту про смерть № 569 від 21.02.2007р. ЗВУ ЗАЦС адміністрації м. Бєлгорода.

ОСОБА_6, яка доводиться дружиною ОСОБА_5, померла 23.07.2009р. в с. Беленихіно, Прохорівського р-н, Бєлгородської обл., Російської Федерації, що підтверджується записом акту про смерть № 24 від 04.08.2009р. ВЗАЦС адміністрації муніципального району «Прохорівський район» Бєлгородської області.

Спадкові справи після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не відкривалися.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.06.2013р. за позовом ОСОБА_3 до Виконкому Нікопольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, та встановлено факт проживання однією сімєю понад пять років ОСОБА_3 з ОСОБА_5 і ОСОБА_6, визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

24.07.2013р. реєстраційною службою Нікопольського МРУЮ була проведена державна реєстрація права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3

10.08.2013р. ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим у реєстрі за № 746., і в той же день приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на підставі вищевказаного договору та видано відповідний витяг про реєстрацію права власності громадянці ОСОБА_2

Проте рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2014р. рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.06.2013р. було скасовано, і ОСОБА_3 було відмовлено у задоволені позовних вимог до Виконкому Нікопольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а тому враховуючи наведені обставини, прокурор посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу квартири суперечить вимогам ст.ст. 203, 215, 388 ЦК України, просив суд визнати його недійсним, скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру та скасувати попередню реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3, як здійснені незаконно.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року позов Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 8, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. В. Усова, б. № 28, укладений 10.08.2013р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 746.

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 10.08.2013р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4893217 щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру № 8, розташовану за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. В. Усова, б. № 28.

Скасовано рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_7 від 23.07.2013р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4254780 щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на квартиру № 8, розташовану за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. В. Усова, б. № 28.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 639,20грн. по 319,60грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог Нікопольському міжрайонному прокурору в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалене з чисельними порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу АДРЕСА_2 та скасовуючи рішення державного реєстратора від 10 серпня 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру, і скасовуючи рішення державного реєстратора від 23 липня 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо реєстрації за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру, суд прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_3 на момент укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири не набув права для розпорядження спірною квартирою, а тому укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири був вчинений з порушенням норм чинного законодавства, та є недійсним з моменту його вчинення, оскільки договір суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Проте колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, який було посвідчено приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_4 і на підставі вказаного договору було зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.06.2013р. за позовом ОСОБА_3 до Виконкому Нікопольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, та встановлено факт проживання однією сімєю понад пять років ОСОБА_3 з ОСОБА_5 і ОСОБА_6, визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

24.07.2013р. реєстраційною службою Нікопольського МРУЮ була проведена державна реєстрація права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2014р. рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.06.2013р. було скасовано, і ОСОБА_3 було відмовлено у задоволені позовних вимог до Виконкому Нікопольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що фактично ОСОБА_3 протиправно набув у власність квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до роз'яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі за № 6-95цс13.

Отже, предявлення прокурором позову в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2013р., та про скасування у зв'язку з цим рішення державного реєстратора від 10.08.2013р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру, і про скасування рішення державного реєстратора від 23.07.2013р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на вказану квартиру за заявленими вимогами не може вважатись належним способом захисту, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації не відповідають обставинам справи та нормам права, якими регулюються виниклі між сторонами правовідносини, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову прокурору в задоволенні позову.

Також підлягає скасуванню і рішення суду про розподіл судових витрат по справі.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року скасувати.

Прокурору Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольського міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2, реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної реєстраційної служби України, приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора відмовити.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: