АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

При секретарі: Лимар О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав , -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що тривалий час проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу та з ним мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 актовий запис №1126. Вказувала, що коли доньці виповнилось три місяці відповідач залишив сім'ю, з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про неї, у вихованні дитини жодної участі не приймає, у зв'язку з чим просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 квітня 2015 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3, 1986 року народження батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1643,60 грн.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилається на те, що місцевий суд не звернув уваги та не перевірив твердження відповідача про надання ним матеріальної допомоги, що підтверджується квитанціями, намагання всіма способами мирного вирішення питання з позивачем щодо побачень та спілкування з дитиною, що підтверджується показами свідків, зверненням до служби у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука із заявою про визначення часу спілкування з дитиною, що свідчить про перешкоди в спілкуванні та відсутність можливості батька бачитись з нею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько самоусунувся від виховання дочки та нехтуючи батьківськими обов'язками не виявляє турботи щодо своєї дочки, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням.

Із таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що тривалий час сторони проживали разом, але у зареєстрованому шлюбі вони не перебували.

Сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 актовий запис №1126.

Рішенням Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука від 11.09.2014 № 342 надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3, 1986 року народження, батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука від 26.03.2015 № 124 надано повторний висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3, батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із витягу протоколу № 5 від 19.03.2015 року засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука вбачається, що основною підставою позбавлення батьківських прав є значна заборгованість по аліментам.

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на те, що ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, його вини у недостатньому спілкуванні з дочкою немає, оскільки позивач перешкоджає спілкуванню з нею. Вказував, що у зв'язку з відсутністю роботи у м. Кременчуці, наприкінці 2010 року відповідачу довелося поїхати у м. Київ у пошуках роботи, звідки він і перераховував кошти на банківську карту позивача. Такі твердження представника ідповідача підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій (а.с. 55-61). Крім цього, в запереченнях зазначено, що коли ОСОБА_4 відмовилася від будь-якої матеріальної допомоги, відповідачу доводилося перераховувати кошти на банківські карти своєї матері ОСОБА_6 та матері позивача ОСОБА_7, що також відповідає дійсності (а.с. 62-63). Намагання побачитися з дитиною обґрунтовує тим, що приходячи за адресою проживання позивача і доньки, йому жодного разу не відчинили двері, тому дізнаватися про дитину доводилося через сусідів, які мешкають поряд з ними. Також ОСОБА_3 приходив у дитячий садок, в якому перебувала донька ОСОБА_5 з метою побачитись з нею та подарувати подарунок, що вбачається з того ж висновку органу опіки та піклування (а.с. 103-106).

У той же час, ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки, суд першої інстанції на порушення приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України не перевірив належним чином доводів та заперечень сторін, не з'ясував, чи ухиляється відповідач від виконання батьківських обов'язків, чи є це ухилення свідомим та умисним, чи є доведеним факт такого ухилення з урахуванням того, що дитина проживає разом із позивачем, та з яких причин відповідач не може бачитися зі своєю донькою.

Також судом не мотивовано висновку про обрання крайнього заходу щодо відповідача у вигляді позбавлення батьківських прав, не надано належної оцінки висновкам органу опіки та піклування по суті, зокрема № 124 від 26 березня 2015 року, з урахуванням того, що цей висновок ґрунтується на припущеннях комісії з питань захисту прав дитини ВК Автозаводської районної ради м. Кременчука.

При цьому, слід звернути увагу, що висновок органу опіки та піклування № 124 від 26 березня 2015 року був зроблений на підставі заяви ОСОБА_3 про доцільність позбавлення його батьківських прав, що свідчить про небайдужість останнього по відношенню до своєї доньки та бажання в подальшому залишатися її батьком.

Також, не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню доньки факт стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини та наявності заборгованості по ним, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення, свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання, та не може слугувати єдиною підставою для позбавлення батьківських прав.

Оскільки допущені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи і унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення суду першої інстанцій про задоволення позову ОСОБА_4 підлягає скасуванню, з ухваленням нового про його відмову.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 квітня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Обідіна О.І.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ Панченко О.О.