Провадження №22-ц/784/1411/15 Суддя по 1 інстанції Батченко О.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

23 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача Банку ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника відповідача ОСОБА_3

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2014 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства «Креді агріголь банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Креді агріголь банк» (далі Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є правонаступником акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», з яким 27 серпня 2008 року ОСОБА_3 уклав кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав 90 000 дол. США строком до 26 серпня 2018 року під 14,10 % річних на споживчі цілі.

В порядку забезпечення вказаного зобовязання 27 серпня 2008 року укладено тристоронній договір поруки між банком, позичальником та ОСОБА_4, за яким остання зобовязалася нести солідарну відповідальність з позичальником за вказаним кредитним договором.

В звязку з неналежним виконанням позичальником кредитного зобовязання, 28 жовтня 2013 року позичальнику і поручителю була направлена письмова вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка отримана ними 4 листопада 2013 року, проте залишена без задоволення.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку достроково 476 942,47 грн. кредитної заборгованості, яка утворилася станом на 2 грудня 2013 року.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2014 року позов Банку задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 476 942,47 грн., із яких: прострочена заборгованість за кредитом - 13 114,91 грн., нараховані відсотки - 6 053,34 грн., прострочені відсотки 15 229,54 грн., пеня 236,04 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою того ж суду від 12 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник позичальника, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Банку у повному обсязі.

Рішення суду поручителем ОСОБА_4 не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частин 1,2, 4 ст. 543 ЦК, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й повязаний із боржником певними зобовязальними відносинами, є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 27 серпня 2008 року ОСОБА_3 уклав з акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого було публічне акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк», а правонаступником останнього - публічне акціонерне товариство «Креді агріголь банк» (а.с. 6-14, 32-34).

За умовами кредитного договору позичальник отримав 90 000 дол. США строком до 26 серпня 2018 року під 14,10 % річних на споживчі цілі.

Позичальник зобовязався щомісячно до 15 числа погашати суму кредиту та відсотків відповідно до графіка погашення кредиту по 750 дол. США.

В порядку забезпечення вказаного зобовязання 27 серпня 2008 року укладено тристоронній договір поруки між банком, позичальником та ОСОБА_4, за яким остання зобовязалася нести солідарну відповідальність з позичальником за вказаним кредитним договором в повному обсязі та зазначено, що договір поруки діє до повного виконання позичальником усіх зобовязань за основним договором (пункти 2.1, 3.1, 4,1) (а.с. 20-21).

Умовами кредитного договору передбачено, що у разі неналежного виконання кредитного зобовязання, зокрема, непогашення простроченої заборгованості потягом 30 календарних днів, Банк має право на дострокове стягнення усієї кредитної заборгованості (пункти 3.2.6 3.2.7 кредитного договору).

12 лютого 2010 року між Банком та позичальником ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до кредитного договору та складено новий графік погашення заборгованості, за яким його заборгованість за кредитним договором ( у тому числі й прострочена) станом на 12 лютого 2010 року в розмірі 79 248, 70 дол. США була реструктуризована, в звязку з чим змінився графік погашення - збільшився щомісячний платіж, без зміни строку остаточного повернення кредиту та розміру процентної ставки за користування коштами (а.с. 74-80). У договорі від 12 лютого 2010 року додатково зазначено (п.1.4.2), що позичальник сплачує банку одноразово комісійну винагороду в розмірі 1,2 % від суми кредиту (тобто 1080 дол. США) при укладанні цієї угоди.

Оскільки одноразова комісія, передбачена додатковою угодою, не включена до заборгованості та розміру щомісячного платежу (графік), тому її сплата позичальником не призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором.

Інші пункти тексту додаткової угоди до кредитного договору, включаючи черговість погашення кредиту, є ідентичними з основною угодою й не вносять до неї змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, хоча додаткова угода з поручителем ОСОБА_4 не укладалась, матеріали справи не містять доказів щодо припинення поруки, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

В звязку з неналежним виконанням позичальником кредитного зобовязання, 28 жовтня 2013 року позичальнику і поручителю була направлена письмова вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка отримана ними 4 листопада 2013 року, проте залишена без задоволення.

Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, в звязку з чим станом на 2 грудня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 56 977,80 дол. США, що еквівалентно 476 942,47 грн. ( за курсом НБУ станом на 2 грудня 2013 року 1 дол. США = 7,993 грн.), із яких:

- 55 337 дол. США , що еквівалентно 442 308,64 грн. - строкова заборгованість за кредитом;

- 1 640,80 дол. США, що еквівалентно 13 114,91 грн., - прострочена заборгованість;

- 1 905,36 дол. США, що еквівалентно 15 229,54 грн. прострочені проценти за користування кредитними коштами;

- 757,33 дол. США, що еквівалентно 6 053,34 грн. - нараховані проценти;

- 29,53 дол. США, що еквівалентно 236,04 грн. - залишок несплаченої пені за порушення зобовязання.

Розрахунок заборгованості узгоджується з оборотними відомостями по рахункам позичальника, наданими до суду апеляційної інстанції.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши визначену Банком заборгованість у національній валюті, яка визначена станом на 2 грудня 2013 року, у солідарному порядку з відповідачів.

Доводи представника позичальника в апеляційній скарзі про те, що після звернення позивача до суду протягом березня травня 2014 року (а.с. 56, 67-69) сплачена прострочена заборгованість, не впливають на правильність висновку суду, виходячи із принципу диспозитивності передбаченого ст. 11 ЦПК України.

Посилання представника позичальника на наявність підстав для припинення поруки ОСОБА_4 з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи. До того ж, він не наділений повноваженнями висловлювати особисту думку поручителя ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Враховуючи викладене, колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити, а заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: