Справа № 343/3066/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1327/2015
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про повернення автомобіля за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення автомобіля, посилаючись на те, що у відповідності до витягу з наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської облдержадміністрації від 03.10.2005 року № 93 інваліда III групи загального захворювання ОСОБА_3, мешканця м. Долина, було забезпечено в якості гуманітарної допомоги автомобілем АUDI А6, 1998 року випуску. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлений чинним законодавством термін на переоформлення автомобіля вийшов, а ОСОБА_2 не переоформила і не повернула вказаний автомобіль Департаменту соціальної політики. Просив суд, зобовязати ОСОБА_2, члена сім'ї померлого інваліда ОСОБА_3, повернути Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації гуманітарний автомобіль АUDІ А6, 1998 року випуску, отриманий інвалідом безкоштовно.

Рішенням Долинського районного суду від 12 травня 2015 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації гуманітарний автомобіль марки «AUDI А6» № шасі: НОМЕР_2, 1998 року випуску, р.н. НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації 243, 60 грн. сплаченого судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду суперечать обставинам справи.

На думку апелянта, порушенням норм права є висновок суду, про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року. Судом не враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зазначила, що Порядок від 19.07.2006 року установлює обмеження та зобовязання, яких не було в Порядку від 08.09.1997 року, чинного на момент виникнення правовідносин, а тому він звужує обсяг прав членів сім'ї інваліда, а отже не має зворотної дії у часі і не підлягає застосуванню до правовідносин за даним спором.

Також зазначила, що Порядок забезпечення інвалідів втомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року №999, це той нормативний акт, що підлягає застосуванню і автомобіль після смерті інваліда повинен залишитись його сім'ї та зніматися з обліку в органах соціального захисту населення.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

У судове засідання апелянт та її представник, а також представник позивача не з'явилися, хоча повідомлені про день, місце та час судового розгляду в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Вважаючи, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин слід застосувати Порядок від 19 липня 2006 року, відповідно до пункту 41 якого (у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_3 - інваліда Ш групи) автомобіль, отриманий інвалідом як гуманітарна допомога, після його смерті повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що наказом Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА від 03.10.2005 року № 93 відповідно до протоколу засідання Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 15.09.2005 року №26/ГД-2655/К чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3, як інвалід третьої групи, був забезпечений автомобілем марки АUDІ А6, 1998 року випуску, безкоштовно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Відповідно до п. 4 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 р. N 999 (з наступними змінами і доповненнями), яка діяла на час забезпечення ОСОБА_4 автомобілем і втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України N 999 від 19.07.2006р.,безплатне забезпечення інвалідів автомобілями або продаж їх на пільгових умовах провадиться Міністерством праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головними управліннями праці та соціального захисту населення обласних, Київської міської державної адміністрації і управліннями праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації на десятирічний термін експлуатації без права продажу, дарування і передачі іншій особі. Після закінчення зазначеного терміну інвалід може користуватися цим автомобілем до одержання нового.

Отже, із змісту цього пункту виходить, що ОСОБА_4 не був наділений повним обсягом прав щодо власності на спірний автомобіль, оскільки не мав права ним розпоряджатися.

Згідно з пунктом 37 Порядку від 08.09.1997 року (у редакції, чинній на час прийняття рішення про надання спірного автомобіля чоловіку ОСОБА_2) після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Частиною четвертою статті 4 ЦК України визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Порядок від 08.09.1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року.

Таким чином, питання про вилучення після смерті інваліда, який помер у 2012 році, автомобіля, отриманого ним як гуманітарна допомога, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда.

У даній справі таким нормативно-правовим актом є Порядок від 19.07.2006 року, відповідно до пункту 41 якого ( у редакції, чинній на час смерті чоловіка ОСОБА_2 - інваліда Ш групи) автомобіль, отриманий інвалідом як гуманітарна допомога, після його смерті повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Отже, враховуючи те, що права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок від 19.07.2006 року.

На момент смерті ОСОБА_3, якому був наданий автомобіль як гуманітарна допомога, тобто на момент виникнення спірних правовідносин діяв «Порядок забезпечення інвалідів автомобілями» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, що набув чинності 09.08.2006 року. Пункт 41 абзац 7 даного порядку (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 р. № 387, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 р. № 826, із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 р. № 1057, від 25.03.2013 р. № 190) встановлює, що після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Відповідачем ОСОБА_2 податки та збори (обов'язкові платежі) за спірний автомобіль не сплачені, рішення Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України про передачу спірного автомобіля відповідачу відсутнє.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постановах Верховного Суду України від 07.11.2012 року (справа № 6-118цс12) та від 16 травня 2012 р. у справі 6-10цс12 - питання про вилучення після смерті інваліда в його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, якому надавався автомобіль як гуманітарна допомога.

Верховним Судом України у зазначеній категорії спорів була висловлена і діаметрально протилежна правова позиція, яка викладена у постанові від 30 січня 2012 року у справі №6-72 цс11.

Проаналізувавши обставини справи та усі правові позиції Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, що Верховний Суд України відступився від своєї правової позиції, висловленої у постанові від 30 січня 2012 року у справі №6-72 цс11, оскільки мала місце інша правова позиція, викладена у двох постановах Верховного Суду України, які прийняті пізніше.

Тому колегія суддів, з огляду на правову позицію Верховного Суду, прийняту пізніше за часом та на вимоги ч. 2ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, дійшла висновку, що судом вірно застосовані норми права, які діяли на час смерті інваліда.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк