АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6822/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1486/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Мартєв С. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - ПИЛИПЧУК Л.І., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря - САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 3 квітня 2015 року у справі за позовом прокурора Київського району м. Полтави в інтересах ОСОБА_3 до Київської районної в м. Полтаві ради, Полтавського міського управління юстиції в особі реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року прокурор Київського району м. Полтави звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що ОСОБА_4 (правопопереднику - спадкодавцеві ОСОБА_3) та ОСОБА_2 належав на праві спільної часткової власності буд. АДРЕСА_1.

Право спільної часткової власності сторін на зазначений будинок припинено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2011 року.

Згідно рішення Київської районної у м. Полтаві ради №389 від 24.07.12 року належна ОСОБА_2 частина домоволодіння була виділена у окремий об'єкт нерухомого майна та отримала нову адресу - АДРЕСА_2.

Між тим, у затвердженні технічної документації із землеустрою рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 30 травня 2013 року їй було відмовлено за відсутністю погодження меж відповідно до ст. 198 ЗК України.

За зверненням ОСОБА_2 постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року зазначене рішення районної ради скасовано.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року вищевказане судове рішення скасовано, у позові ОСОБА_2 до Київської районної у м. Полтаві ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Тим часом, рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 27 червня 2013 року, з урахуванням постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року, затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 910 кв. м, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вважає дане рішення районної ради незаконним, оскільки при вирішенні питання передачі ОСОБА_2 земельної ділянки не було погоджено межі із суміжними власниками та землекористувачами.

Просив у інтересах ОСОБА_3 визнати недійсним й скасувати рішення районної ради від 27 червня 2013 року у частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, визнати недійсним відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно, скасувати проведену реєстраційною службою Полтавського МУЮ державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 3 квітня 2015 року позов задоволено.

У апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримала, суду пояснила, що спори з приводу домоволодіння за участю сторін тривають понад 20 років.

Також суду пояснила, що остаточно спір вирішено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2011 року, ? частина спірного домоволодіння, що належала ОСОБА_4 (правопопереднику ОСОБА_3) виділена у окрему інвентарну одиницю, встановлено порядок користування земельною ділянкою.

На виконання судового рішення ОСОБА_2 у органі місцевого самоврядування отримала самостійну адресу - АДРЕСА_2, та встановила огорожу відповідно до судового рішення.

Проте, після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 подавши заяву про прийняття спадщини, межі знесла та продовжує перешкоджати ОСОБА_2 користуватися належною їй земельною ділянкою.

Прокурор та ОСОБА_3 просили скаргу відхилити, наполягали на порушенні прав ОСОБА_3

Також ОСОБА_3 суду пояснила, що встановлення порядку користування земельною ділянкою та рішення місцевої ради про затвердження технічної документації ОСОБА_2 порушують її права, оскільки позбавляють частки належної їй власності.

Представник реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції скаргу підтримав, суду пояснив, що під час реєстрації права власності ОСОБА_2 вимоги чинного законодавства дотримані.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 30.05.13 року ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 910 кв. м, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з підстав погодження меж відповідно до ст.198 ЗК України.

Рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 27 червня 2013 року, з урахуванням постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року, затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 910 кв. м, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Із справи вбачається, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року про зобов'язання Київської районної у м. Полтаві ради затвердити технічну документацію із землеустрою та передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд скасовано (а.с.17-18).

Проте, задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що подана на затвердження сесії технічна документація не містить у собі погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_3, що, у свою чергу, не дає можливості визначити та підтвердити розмір земельної ділянки та її межі.

Крім того, місцевий суд встановив, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та між нею і ОСОБА_2 існує спір щодо визначення меж земельної ділянки.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

За правилами ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користування, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 4.05.99 року (який діяв на час прийняття рішення Київської районної у м. Полтаві ради від 27 червня 2013 року), технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Таким чином, непогодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами не може бути підставою для відмови місцевої ради у затвердженні технічної документації.

До такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у своєї ухвалі від 10 червня 2009 року (Справа № 6-18315св08).

Крім того, на підставі ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільних відносин є справедливість, добросовісність і розумність.

Вимога отримання погодження меж від сусіда, з яким, можливо, існують тривалі неприязнені стосунки ставить громадян у нерівне становище перед законом, обмежує позитивне право на приватизацію земельної ділянки та не узгоджується із ст. 3 ЦК України.

Висновок місцевого суду про відсутність можливості визначити та підтвердити розмір земельної ділянки та її межі за відсутності погодження суміжного землекористувача не відповідає матеріалам справи.

Технічна документація ОСОБА_2 (а.с.108-151) виготовлена на підставі та з урахуванням рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2011 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою (а.с.127-134).

Висновок суду першої інстанції про те, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 існує спір щодо визначення меж земельної ділянки не ґрунтується на законі.

З огляду на ч. 2 ст. 223 ЦПК України, рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2011 року щодо ліній розмежування, є обов'язковим не лише для сторін, а й для їх правонаступників.

Також апеляційним судом неодноразово роз'яснювалось сторонам положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, проте жодного доказу на підтвердження того, що права ОСОБА_3 будь-яким чином порушуються, у зв'язку з прийняття спірного рішення районної ради, матеріали справи не містять.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а позов прокурора Київського району м. Полтави в інтересах ОСОБА_3 підлягає задоволенню у частині виключення посилання на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 3 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Позов прокурора Київського району м. Полтави в інтересах ОСОБА_3 до Київської районної в м. Полтаві ради, Полтавського міського управління юстиції в особі реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати рішення Київської районної в м. Полтаві ради «Про розгляд заяв громадян про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність земельних ділянок» від 27.06.13 року у частині зазначення у пункті 27 рішення районної ради про врахування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року при затвердженні технічної документації із землеустрою та переданні у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_2.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: С.Ю. МАРТЄВ

Судді : Л.І. ПИЛИПЧУК

Л.М. ХІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ