Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2316/15 Головуючий у 1 інстанції: Решетняк І.В.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В. Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та приватного підприємця ОСОБА_3 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, уклавши 7 травня 2007 року з відповідачем як ФОП трудовий договір, за яким вона зобов'язалась виконувати роботу продавця непродовольчих товарів, а відповідач зобов»язався надати таку роботу та оплачувати її щомісячно. 23 вересня 2013 року вказаний трудовий договір був розірваний нею за власним бажанням, але при її звільненні відповідач не здійснив повного розрахунку з нею по заробітній платі, порушивши вимоги ст.116 КЗпІІ України. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2013 року, яке набрало законної сили 16.12.2013 року, з ПП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто заробітну плату за травень 2013 р. у сумі 1079,68 грн., за червень 2013р. - 1143 грн., за липень 2013р. - 1143 грн., за серпень 2013р. - 1143 грн., а всього 4508,68 грн., грошову компенсацію за невикористані за 2010, 2011, 2012рр. щорічні відпустки в розмірі 3000 грн. Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.09.2013р. до 11.03.2014р. у розмірі 6096 грн. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути суму середнього заробітку за період, починаючи з 24.09.2013р. по день остаточного розрахунку 27.11.2014р.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6096 грн. (шість тисяч дев'яносто шість гривень) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В інший частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави у сумі 121 грн. 80 коп.

На вказане рішення ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, просила його змінити, стягнувши з ПП ОСОБА_3 на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.09.2013 року до 27.11.2014 року в сумі 15 596 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто шість) грн. 60 коп.

Приватний підприємець ОСОБА_3 в апеляційній скарзі наголошував на тому, що суд не звернув уваги на пропуск позивачем тримісячного строку для пред»явлення вимог у трудовому спорі, а також суд, визнавши, що зарплата є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, не врахував цих обставин у визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по відмову в позові.

Сторони, будучи повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду справи, до засідання апеляційного суду 02 квітня 2015р. не з»явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та підтримання своєї апеляційної скарги. Відповідач ніяких заяв до апеляційного суду не спрямував, про причини неявки не повідомив. Тому справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 з 07 травня 2007р. по 23 вересня 2013р. перебувала у трудових відносинах з Приватним підприємцем ОСОБА_3, працюючи продавцем непродовольчих товарів. З 23 вересня 2013р. звільнилась з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2013р., яке набрало законної сили 16.12.2013р., з відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуто невиплачену при звільнення заробітну плату за травень-серпень 2013р. в сумі 4 508,68 грн. та компенсацію за невідгуляні відпустки за 2010-2012рр. у сумі 3000 грн.

У зв»зку з тим, що роботодавець припустився порушення, не здійснивши з нею остаточний розрахунок при звільненні, позивач звернулась з новим позовом до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд виходив із доведеності порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України відповідачем щодо непроведення остаточного розрахунку з позивачем у день звільнення, тому останній обгрунтовано просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, але суд стягнув суму середнього заробітку за період з 24 вересня 2013р. по 11.03.2014р. - день пред»явлення позову, оскільки позивачем не надавалось письмових уточнень про збільшення позовних вимог із наведення відповідного розрахунку.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ПП ОСОБА_3 не спростовують висновків суду. Натомість, апеляційна скарга ОСОБА_2 ґрунтується на вимогах трудового законодавства, тому підлягає перевірці правильність розрахунків, здійснених судом першої інстанції.

Згідно ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організацій, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідач в порушення вимог ст. 117 КЗпП України не виплатив в повному обсязі належні позивачу кошти при звільненні, позивачу підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.09.2013 року по день розрахунку, який згідно з матеріалами справи здійснено - 27.11.2014р.

Натомість, суд першої інстанції, вказуючи правильно період, за який позивачу слід нарахувати середній заробіток, обмежився сумою середнього заробітку, визначеною за період з 24.09.2013р. по 11.03.2014р., оскільки подальшого розрахунку позивач не навела.

Колегія вважає такі висновки суду непослідовними та такими, що суперечать положенням ст. 117 КЗпП, оскільки, визнавши обґрунтованими вимоги позивача, період затримки розрахунку, суд зобов»язаний самостійно здійснити розрахунок середнього заробітку за весь період затримки.

Тому рішення суду в частині визначення розміру середнього заробітку підлягає зміні із розрахуванням цієї суми за весь час затримки розрахунку з 24.09.2013р. по 27.11.2014р., тобто за 302 робочі дні у цьому періоді.

При здійсненні розрахунку колегія вважає, що сума середньоденного заробітку визначена судом правильно у розмірі 50,80 грн. Отже, 50,80 грн. х 302 дні = 15 341,60 грн. - сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню на користь працівника з роботодавця ПП ОСОБА_3

При цьому, доводи відповідача в апеляційній скарзі про неправильність здійснених судом розрахунків без урахування того, що зарплата позивача є спільною сумісною власністю подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку превалюють трудові відносини між сторонами як працівником та роботодавцем, і в даному випадку норми сімейного кодексу на них не поширюються.

В апеляційній скарзі відповідач вказує також на пропуск позивачем тримісячного строку, передбаченому ст. 233 КЗпП, для пред»явлення позову до суду у трудових правовідносинах.

Проте колегія вважає, що суд, дослідивши дотримання цих строків при пред»явленні цього позову, правильно визнав, що вони не пропущені.

Так, відправним моментом для початку відліку тримісячного строку є дата проведення повного розрахунку, якою у цій справі є 27.11.2014р., а з позовом до суду ОСОБА_2 звернулась 11.03.2014р., тобто задовго до остаточного розрахунку. Отже, в такому разі строк звернення до суду нею дотримано.

Таким чином, твердження апелянта в особі ПП ОСОБА_3 про незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наданим доказам, на думку колегії, є необґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині визначеного судом розміру стягнення в бік збільшення цієї суми до 15 341,60 грн., про що колегія ухвалює відповідне рішення. А відтак, підлягає збільшенню пропорційно до задоволених вимог позивача і стягнута судом з відповідача сума судового збору в дохід держави, яку слід збільшити до 153,41 грн.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України у зв»язку із задоволення апеляційної скарги позивача з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 121,80 грн., від сплати якого за подання апеляційного скарги звільнено законом позивача як працівника у трудовому спорі.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2015 року у цій справі змінити, збільшивши стягнуту з ПП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 15 341 ( п»ятнадцять тисяч триста сорок одна) гривні 60 копійок. та збільшивши стягнутий з ПП ОСОБА_3 судовий збір в доход держави до 153,60 грн.

Стягнути з ПП ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави за подання ОСОБА_2 апеляційної скарги у сумі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.