У х в а л а

іменем україни

25 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дем'яносова М.В.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на частку у спадковому майні, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, обґрунтовуючи вимоги тим, що на час смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2, батька ОСОБА_6 проживав разом з ним у житловому будинку по АДРЕСА_1, тобто прийняв у встановленому законодавством порядку спадщину. Крім того він звернувся до Галицької державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, проте нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність реєстрації права власності на будинок за спадкодавцем. Відповідач ОСОБА_5 з моменту одруження в 1994 році проживав окремо від них, а з 2004 року проживав у с. Задністрянське Галицького району, тобто спадщину не прийняв. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, у якому просив визнати за ним право власності на Ѕ частки домоволодіння по АДРЕСА_1 після смерті батька. Вимоги обґрунтовано тим, що після смерті батька ОСОБА_6, він разом із братом ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом першої черги. На час смерті батька він та його брат проживали разом з батьком, а тому є такими, що прийняли спадщину і йому належить Ѕ частки спірного домоволодіння. Доказом спільного проживання з батьком є довідки Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, відповідно до яких він зареєстрований у батьківському домоволодінні. Зазначаючи про те, що відомості про його непроживання на час смерті батька є надуманими, просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі. Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по Ѕ частки житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2015 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове домоволодіння, що складається із житлового будинку площею 74,1 кв. м, веранди площею 6,3 кв. м, гаража площею 40, 6 кв. м, комори площею 93,6 кв. м, стайні-комори 46,1 кв. м, шопи площею 13,2 кв. м, криниці площею 6 кв. м, воріт площею 4,7 кв. м, огорожі площею 42 кв. м, огорожі площею 23,9 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Зокрема, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_4, виходячи із того, що позивач довів факт проживання разом із спадкодавцем на момент смерті та прийняття спадщини. Вирішуючи спір в частині зустрічного позову ОСОБА_5, суд правильно відмовив в його задоволенні з підстав недоведеності заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції та висновків апеляційного суду не спростовують.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваМ.В. Дем'яносовА.В. Маляренко