Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М.,Буцяка З.І.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю представника ПАТ «ВТБ Банк» - Ригуна А.М.,

відповідача-позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Рівненського міського суду від 02 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 02 лютого 2015 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ«ВТБ Банк» суму боргу за кредитним договором № 17.08-03/07-СК від 3 жовтня 2007 року в розмірі 117891,68 доларів США та судовий збір в сумі 3441 грн. Задоволено зустрічний позов та визнано припиненою поруку за договором поруки № 17.08-03/ДП02 від 03 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ«ВТБ Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_3 яким забезпечено зобов»язання позичальника за кредитним договором № 17.08-03/07-СК від 3 жовтня 2007 року. Стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ПАТ «ВТБ Банк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що суд поклав в основу рішення позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 24.04.2014р. в справі №6-403цс14, відповідно до якої пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання розуміється як пред'явлення позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги, і тому припинив поруку, оскільки, на думку суду, право вимоги виникло у 2011 році, а позов подано в квітні 2013 року. Доводить, що Верховним Судом України висловлено нову правову позицію 21 січня 2015 року, згідно якої шестимісячний строк для пред'явлення вимоги відраховується з дати письмової вимоги про дострокове зобов'язання, яка була скаржником надіслана 29.11.2012 року, а відтак строк звернення з позовом закінчувався 29 травня 2013 року і не був пропущений, так як позовна заява подана до суду 12 квітня 2013 року. З наведених підстав просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ «ВТБ Банк» та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/20339/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Рогозін С.В.

Провадження № 22-ц 787/562/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заборгованість за кредитом підлягає стягненню тільки з позичальника ОСОБА_4, а в позові до поручителя слід відмовити, з підстав збігу строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ "ВТБ Банк»" пропустило шестимісячний строк, встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України для пред'явлення позову до поручителя про сплату заборгованості за кредитом, оскільки початок перебігу шестимісячного строку для пред»явлення вимоги до поручителя почався з вересня 2011 року, тобто з часу коли ОСОБА_4 перестав сплачувати чергові платежі по погашенню кредиту.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Судом встановлено: 03 жовтня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк»), та ОСОБА_4 укладена генеральна угода № 03.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 1.3. Розділу 1 «Предмет договору» та п. 2.1. Розділу 2 «Умов та порядку надання кредитних коштів» банк на положеннях та умовах Генеральної угоди взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредитні кошти в межах суми загального розміру позичкової заборгованості 500000 доларів США в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, догoвоpax про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї Генеральної угоди і які є її невід'ємними частинами.

На виконання вимог Генеральної угоди між банком та ОСОБА_4 в письмовій формі був укладений кредитний договір № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року. Договором про внесення змін № 1 до кредитного договору від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-СК, договором про внесення змін № 2 до кредитного договору від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-СК сторонами до кредитного договору № 17.08-03/07-СК вносились зміни. Договором про внесення змін № 3 до кредитного договору від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-СК, кредитний договір від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-СК викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 «Цільове використання кредиту» та відповідно до 3.1. Розділу 3 «Умов та порядку кредитування» кредитного договору № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 100000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 03 жовтня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 17.08-03/07-ДП02 від 03 жовтня 2007 року.

Договором про внесення змін № 1 до договору поруки № 17.08-03/07-ДП02 від 03 жовтня 2007 року та Договором про внесення змін № 2 до договору поруки № 17.08-03/07-ДП02 від 03 жовтня 2007 року, в договір поруки сторонами вносились зміни відповідно до внесених змін в кредитний договір № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року.

Судом першої інстанції встановлено: 29 листопада 2012 року позичальнику ОСОБА_4 та поручителю ОСОБА_3 ПАТ «ВТБ Банк» направлена лист-вимога про дострокове повне повернення кредитних коштів протягом 30 днів з дня отримання листа-вимоги.

ОСОБА_4. та ОСОБА_3 листи-вимоги отримані 3 грудня 2012 року.

Вищевказані обставини, встановлені судом першої інстанції і визнані сторонами .

У квітні 2013 року ПАТ «ВТБ банк» звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.

Станом на 9 квітня 2013 року в зв»язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору №17.08-03/07-ДП02 від 03 жовтня 2007 року утворилась заборгованість: 62 275,77 дол.США строкової заборгованості по тілу кредиту; 10137, 49 дол.США простроченої заборгованості по тілу кредиту; 30 087,49 дол. строкової заборгованість по відсотках за користування кредитом; 14 260, 12 дол. США прострочена заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 9 035 грн 29 коп. пені за порушення зобов»язання.

Пунктом 6.2 кредитного договору № 17.08-03/07-СК від 3 жовтня 2007 року передбачено, що кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у разі невиконання позичальником умов цього договору.

Згідно з п. 1 договору поруки № 17.08-03/07-ДП02 від 3 жовтня 2007 року в разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що договір поруки не припинив своєї дії, тому що ПАТ «ВТБ Банк», надсилаючи позичальнику та поручителю претензію-вимогу від 29 листопада 2012 року, яку відповідачі отримали 3 грудня 2012 року, діяв відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду у квітні 2013 року.

Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс14 висловлена правова позиція: у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

На думку колегії підстави для визнання припиненою поруки за договором № 17.08-03/07-ДП02 від 3 жовтня 2007 року відсутні, а тому, борг за кредитним договором підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3 солідарно.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором. Зазначені положення відображені в Договорі поруки.

Відповідно до роз'яснення, наданого в п. 13 Пленум Верховного Суду України у постанові "Про судове рішення у цивільній справі" у рішенні щодо грошових зобов'язань має бути висновок суду про розмір грошових сум та детальний порядок його обчислення за кожною з вимог (стягнення процентів, пені тощо).

Резолютивна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції не містить будь-яких розрахунків.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п.8.1 кредитного договору № 17.08-03/07-СК від 3 жовтня 2007 року зазначено, що розмір пені за порушення зобов»язання не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Тобто встановлення максимального розміру пені пов"язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України -гривні.

Суд першої інстанції, посилаючись на ст.258 ЦК України, прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення пені в межах однорічного строку позовної давності, однак невірно визначив суму стягнення у доларах США.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на законі та наявних в матеріалах справи доказах і спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, апеляційну скаргу слід задовольнити,а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 02 лютого 2015 року скасувати.

Позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17.08-03/07 від 3 жовтня 2007 року, укладеного на підставі Генеральної угоди № 03 від 03 жовтня 2007 року, укладеної між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»:

62 275 доларів 77 центів строкової заборгованості по тілу кредиту;

10137 доларів 49 центів прострочена заборгованість по тілу кредиту;

30 087 доларів 49 центів строкова заборгованість по відсотках за користування кредитом;

14 260 доларів 12 центів прострочена заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом;

9 035 гривень 29 копійок пені за несвоєчасну сплату кредиту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Максимчук З.М. Буцяк З.І.