Справа №476/178/15-ц 18.05.2015 18.05.2015 18.05.2015
Провадження №22-ц/784/1199/15
Головуюча в першій інстанції Старжинська О.Є.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Галущенко О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Лисенка П.П.

при секретарі: Гордійчук С.С.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.03.2015 р., у справі за

позовом

публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

11.02.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення 33123 грн. 86 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 01.07.2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № NKXRRX10930442 за умовами якого Банк надав позичальнику 3276 грн. 92 коп. кредитних коштів на строк до 01.07.2010 року, а останній зобовязався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 233 грн. 16 коп., який складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно договору.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_5 умов кредитного договору, виникла заборгованість станом на 13.01.2015 року в розмірі 46662 грн. 66 коп., яка складалася з: боргу за кредитом 2745 грн. 21 коп.; заборгованості за відсотками 329 грн. 34 коп.; заборгованості по комісії 1179 грн. 75 коп.; заборгованості по пені 13 грн. 73 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 1553 грн. 52 коп. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.03.2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 592 грн. 32 коп. Вказане рішення суду не виконано.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 33123 грн. 86 коп. заборгованості та 331 грн. 24 коп. судового збору.

Вподальшому Банк уточнив позовні вимоги та просив про стягнення 31070 грн. 34 коп. заборгованості.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.03.2015 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 01.07.2008 року в розмірі 7671 грн. 48 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості по пені скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду в цій частині є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача пені, яка передбачена договором в розмірі 31070 грн. 34 коп., суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що до даної вимоги необхідно застосовувати спеціальний строк позовної давності передбачений п. 1.ч. 2 ст. 258 ЦК України в один рік.

З такими висновками суду колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в суді першої інстанції, 01.07.2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № NKXRRX10930442 за умовами якого Банк надав позичальнику 3276 грн. 92 коп. кредитних коштів на строк до 01.07.2010 року, а останній зобовязався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 233 грн. 16 коп., який складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з умовами надання кредиту складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис останнього у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, проте відповідач належним чином не виконує умови зазначеного кредитного договору, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 13.01.2015 року в розмірі 46662 грн. 66 коп., яка складалася з: боргу за кредитом 2745 грн. 21 коп.; заборгованості за відсотками 329 грн. 34 коп.; заборгованості по комісії 1179 грн. 75 коп.; заборгованості по пені 13 грн. 73 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 1553 грн. 52 коп.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.03.2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 592 грн. 32 коп. , яка складається з: заборгованості по кредиту 2745 грн. 21 коп.; заборгованості за відсотками 329 грн. 34 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом 1179 грн. 75 коп.; пені 11338 грн. 02 коп. Вказане рішення суду не виконано.

Тобто, невиконаним залишилось і зобовязання відносно стягнення пені, розмір якої остаточно наведено банком в розрахунку від 14.05.2015 року та складає 26121 грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу не звертався.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Такі правові позиції викладені у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-25цс15).

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою п. 5.12 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, в якому визначений строк позовної давності стосовно вимог повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені штрафів 5 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

З урахуванням, наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування строку позовної давності до пені та не врахував того, що сторони збільшили встановлену законом позовну давність до вимог про стягнення пені, про що свідчить підпис відповідача у заяві разом з умовами надання кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 26 121 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 391 грн. 82 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

П.П. Лисенко