АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5259/15 Справа № 201/115/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Свистунової О.В., Гайдук В.І.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Жовтневий районний відділ у м. Дніпропетровську ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житлом і зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом і зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і є єдиною власницею квартири, а відповідач ОСОБА_3 є її донькою, яка зареєстрована в квартирі, і раніше вона також мешкала в квартирі.

Зараз відповідач не мешкає в квартирі, не сплачує комунальні послуги, чим фактично перешкоджає позивачці жити і користуватися та розпоряджатися вказаним житлом в повній мірі, а тому позивач просила усунути для неї перешкоди з боку відповідача в користуванні спірною квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в належній їй квартирі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2015р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Жовтневий районний відділ у м. Дніпропетровську ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житлом і зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог зміні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 (ОСОБА_3О.) приватизували квартиру АДРЕСА_1, в якій вони проживали і отримали свідоцтво про право власності на житло від 14 листопада 1996 року.

На підставі договору дарування від 13 липня 2002 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 (ОСОБА_3О.) свої частки власності у вказаному житлі і позивачка стала власником вказаної квартири в цілому.

Звернувшись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначала, що вона зареєструвала в квартирі свою дочку ОСОБА_3 яка фактично в квартирі не проживає і реєстрація відповідача в квартирі, обмежує її права на вільне володіння користування і розпорядження квартирою як власника квартири, а тому позивач просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в належній їй квартирі на підставі положень ст. 391 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована в квартирі зі згоди позивача, у якості члена сім'ї власника квартири і не проживає в спірній квартирі без поважних причин з червня 2014р. що є підставою для задоволення позовних вимог позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Таким чином колегією суддів встановлено, що відповідач була зареєстрована в квартирі позивача на законних підставах, проживала в квартирі в якості члена сім'ї власника квартири і набула право користування вказаною квартирою.

Статтею 391 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу задоволення її позовних вимог передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином положення вказаної статті підлягають застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна, тоді як встановлено в судовому засіданні відповідач була зареєстрована в спірній квартирі в якості члена сім'ї позивача і проживала в зазначеній квартирі в якості члена сім'ї.

Таким чином права членів сім'ї власника житла на користування житлом, що належить власнику регулюється ст. 405 ЦК України, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідач не проживає в квартирі, що належить позивачу на праві власності без поважних причин з червня 2014р.

Разом з тим ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом у січні 2015р., тобто без дотримання передбаченого диспозицією ст. 405 ЦК України строку понад один рік, після якого у разі відсутності без поважних причин за місцем реєстрації член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, а тому колегія суддів вважає, що заявлений позов є передчасним, і задоволенню не підлягає саме з цих підстав.

Оскільки суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, однак не застосував до виниклих між сторонами правовідносин норми закону, а саме ч.2 ст. 405 ЦК України, а тому рішення суду в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року в частині правового обґрунтування відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог змінити.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з моменту проголошення.

Судді: