Справа № 752/6476/15-ц
Провадження № 2/752/3534/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
08 червня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Мирошниченко О.В.
з участю секретаря Конельській А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням.
Обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1. Вище вказана квартира належить їй на праві власності. Два роки тому, отримавши в КП «ЖЕО -107» довідку форму № 3, дізналася, що в квартирі зареєстрований ОСОБА_2 Проте фактично з моменту дарування квартири відповідач ніколи не проживав в ній. ОСОБА_2 добровільно залишив жиле приміщення і з тих пір в ньому не проживає, не цікавиться ним, комунальні послуги не сплачує. Факт не проживання в квартирі підтверджується актами обстеження від 27.11.2014 року, від 26.01.2015 року, від 27.03.2015 року. Крім того, місце проживання ОСОБА_2 їй невідомо.
У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
У судове засідання відповідач не зявився, повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
На підставі ст.74 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленими про місце і час судового розгляду, в звязку з чим за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст.ст.224-226 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 27.07.2002 року, зареєстрованого в реєстрі № 6822 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабік С.В.(а.с. 6).
Згідно довідки № 436 від 01.04.2015 року виданої КП «ЖЕО-107», у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, яка є власником квартири, ОСОБА_2 фізична особа.
ОСОБА_2не є членом сімї ОСОБА_1
Згідно ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесенян відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідно органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідач інтересу до квартири, як постійного місця проживання не проявляє, комунальні послуги не сплачує, поштову кореспонденцію не отримує за даною адресою, його особистих речей у житловому приміщенні немає, залишив вказане житло добровільно, що підтверджується актами обстеження від 27.11.2014 року, від 26.01.2015 року та від 27.03.2015 року
Судом в судовому засідання достовірно встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання, не проживає у АДРЕСА_1 без поважних причин більше шести місяців.
За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним, права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Отже, виходячи з вище наведеного, враховуючи, що наявності домовленості між сторонами про користування відповідача спірним житлом встановлено не було, а законом передбачене зберігання права на користування житлом лише протягом шести місяців, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність законних підстав для його задоволення внаслідок спливу зазначеного строку.
Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі.
Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
На підтвердження свого права власності на квартиру, позивач надала суду договір дарування квартири ВАА № 249337 (а.с. 6).
Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Наведе свідчить про те, що позивач, як власники житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки колишній власника житла в силу закону втратив право користування житлом.
Відповідач не несе будь-яких витрат на утримання жилого приміщення, не сплачує комунальні послуги.
Відомості про те, що відповідач звертався до КП «ЖЕО-107» з заявами про збереження за ним житла на час тимчасової відсутності, суду не надані.
Таким чином, аналізуючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, доведеним належними доказами у справі, а тому підлягає задоволенню.
За таких обставин, відповідач ОСОБА_2 підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщення.
Керуючись статтями 321, 334, 383, 391 ЦК України, статтями 71, 72 ЖК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя