Головуючий суду 1 інстанції - Гашинська О.А.
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 426/1766/14-ц
Провадження № 22ц/782/88/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Околота Г.М.,

суддів - Гаврилюка В.К., Коротенка Є.В.,

при секретарі - Зьома О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сватівська олія» на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 05 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сватівська олія» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 05 березня 2015 року задоволено клопотання представника позивача про призначення науково-правової експертизи. Призначена по справі науково-правова експертиза, проведення якої доручено ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮрЕКС», на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про скасування ухвали суду про призначення експертизи та зупинення провадження по справі та просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала незаконна , постановлена з порушенням норм процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції позивач та його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про призначення експертизи та зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявленого клопотання про призначення науково-правової експертизи та призначивши експертизу прийшов до висновку, що на час проведення експертизи провадження у справі належить зупинити на підставі п.5 ч.1 статті 202 ЦПК України.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не у повні мірі відповідають вимогам закону.

Порядок призначення експертизи визначений статтею 143 ЦПК України, в якій зазначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки та мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які заявляють таке клопотання, подають до суду питання, на які потрібна відповідь експерта.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявити відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу.

Експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім'я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об'єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків (ч.1 ст.144 ЦПК України).

При призначенні експертизи слід також керуватися Законом України "Про судову експертизу", наказом Міністерства юстиції України N 53/5 від 08.10.1998р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998р. за N 705/3145 "Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень" та враховувати роз'яснення, що надані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах"(з відповідними змінами) і особливості правового регулювання захисту конкретних суб'єктивних прав.

Згідно ст..7 Закону України від 25 лютого 1994 р. "Про судову експертизу" судово-експертна діяльність в Україні здійснюється державними спеціалізованими установами та відомчими службами, до яких належать:

- науково-дослідні та інші установи судових експертиз Міністерства юстиції України і Міністерства охорони здоров'я України;

- експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України.

Судово-експертна діяльність також може здійснюватись на підприємницьких засадах на підставі спеціального дозволу (ліцензії), а також громадянами за разовими договорами. Видача ліцензій та атестація судових експертів з числа працівників підприємницьких структур та громадян здійснюється Міністерством юстиції України або Міністерством охорони здоров'я України відповідно до їх повноважень.

У випадках, коли проведення експертизи доручається працівникові підприємницької структури, яка має ліцензію на здійснення судово-експертної діяльності, суд повинен перевірити, чи є у спеціаліста свідоцтво про присвоєння йому кваліфікації судового експерта за відповідною спеціальністю.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 05.03.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення науково-правової експертизи для. Дане клопотання було задоволено судом, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. (т.2 а.с. 229-230, 233-234 )

Однак суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо суб'єкта судово-експертної діяльності, а саме ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮрЕКС», не врахував вищевказаних положень Закону та роз'яснень, викладених у п. 19 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", та не перевірив, має чи ні дана установа спеціальний дозвіл(ліцензію) на проведення судово-експертної діяльності, а також чи є у спеціалістів підприємства свідоцтво про присвоєння їм кваліфікації судового експерта за відповідною спеціальністю.

Також, задовольняючи клопотання представника позивача про забезпечення доказів (призначення науково-правової експертизи), суд у порушення вимог ч. 1 ст. 144 ЦПК України в оскаржуваній ухвалі не зазначив конкретній перелік матеріалів, що передаються для дослідження, оскільки експерту забороняється самостійно вибирати вихідні дані для проведення експертизи, а також не визначив яка сторона повинна нести витрати на оплату експертизи.

Крім того , колегія суддів зазначає, що при визначенні кола питань, що виносяться на вирішення експертизи, суд першої інстанції не в повній мірі врахував роз'яснень , викладених у п. 2 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", щодо неприпустимості порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду .

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

В даному випадку, судом при вирішенні питання про призначення експертизи було поставлено перед експертом правове питання, яке стосується законності призначення осіб на відповідні посади і воно відноситься до компетенції суду, а тому не потребують спеціальних знань у галузі науки, оскільки регулюються нормами законодавства України про працю.

Таким чином, враховуючи те, що вирішення питань про кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, переліку матеріалів, що передаються для дослідження, покладення витрат за проведення експертизи, пов'язано з її призначенням, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості самостійно вирішити зазначені питання і постановити нову ухвалу.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі, з передачею питання про призначення експертизи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сватівська олія»- задовольнити частково.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 05 березня 2015 року- скасувати та передати питання про призначення експертизи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: