АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8667/14-ц 22-ц/774/780/К/15
Справа № 216/8667/14-ц Головуючий в суді 1-ї
Провадження № 22-ц/774/780/К/15 інстанції - Мясоєдова О.М.
Категорія № 30 (3) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.,

при секретарі: Трофименко О.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради - Туманової Інни Валентинівни,

представника виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради - Стець Лідії Іванівни,

представника прокуратури Центрально-Міського району м. Кривого Рогу - Стороженко Світлани Ігорівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради (надалі - УПСЗН) про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в Університетській лікарні м. Мостолес, що знаходиться у провінції Мадрид в Іспанії, у ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_7, яка зареєстрована громадянкою України. По приїзду в Україну позивач звернувся до УПСЗН з заявою про призначення допомоги при народженні дитини відповідно до ЗУ «Про допомогу сім'ям з дітьми». Згодом позивачу вручили повідомлення про відмову в наданні державної соціальної допомоги № б/н від 29.08.2012 року із зазначенням причин відмови «Ви постійно не проживаєте разом з дітьми за адресою АДРЕСА_1

Не будучі згодним з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду і постановою Вищого Адміністративного Суду України від 27 серпня 2014 року, його касаційна скарга була задоволена частково. Рішення судів попередніх інстанцій скасовані і ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Визнано протиправним рішення УПСЗН виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 29 серпня 2012 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 державної соціальної допомоги при народжені дитини у порядку та розмірах встановлених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Зобов'язано УПСЗН виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу призначити ОСОБА_2 державну соціальну допомогу при народжені дитини у порядку та розмірах встановлених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Однак, допомога по сьогоднішній день позивачу не виплачена. Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдані моральні страждання через те, що його дитину вважають не такою, як всі, обмежують її права з самого народження, дитина фактично залишається без передбаченої державної допомоги, просив суд стягнути з УПСЗН на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 12000 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач УПСЗН ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд не врахував, що виплата допомоги позивачу при народженні дитини могла бути здійснена тільки після розгляду справи у судах, а тому між протиправними діяннями відповідача та наслідком у вигляді заподіяної моральної шкоди позивачу, відсутній причинний зв'язок та доведеність винуватості відповідача. Крім того, в грудні 2014 року позивач отримав допомогу при народженні дитини в розмірі 39476,72 грн. одноразово. Також вважає, що позивачем не було надано суду жодних достовірних доказів на підтвердження моральної шкоди, причинного зв'язку між діями відповідача та вказаною шкодою, а також підтвердження її розміру.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з підстав п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, які мають значення для справи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в Університетській лікарні м. Мостолес, що знаходиться у провінції Мадрид в Іспанії народилась дитина ОСОБА_7, батьком якої записаний ОСОБА_2 (позивач по справі) та яка зареєстрована громадянкою України (а.с. 5, 6).

Розглядаючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу була завдана моральна шкода внаслідок моральних страждань, заподіяних незаконними діями відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з Постанови Вищого Адміністративного Суду України від 27 серпня 2014 року, ОСОБА_2 у грудні 2012 року звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив визнати протиправним рішення УПСЗН від 29 серпня 2012 року про відмову у призначенні йому державної соціальної допомоги при народжені дитини у порядку та розмірах встановлених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», зобов'язати відповідача призначити вищезазначену допомогу, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, оскільки для призначення допомоги при народженні дитини були всі правові підставі. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого Адміністративного Суду України від 27 серпня 2014 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково.

Скасована постанова Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 січня 2013 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року і ухвалено нове рішення про задоволення позову частково.

Визнано протиправним рішення управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 29 серпня 2012 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 державної соціальної допомоги при народжені дитини у порядку та розмірах встановлених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу призначити ОСОБА_2 державну соціальну допомогу при народжені дитини у порядку та розмірах встановлених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (а.с. 7-10).

У вказаній Постанові Вищий Адміністративний Суд України прийшов до висновку, що рішення УПСЗН про відмову в призначенні допомоги не ґрунтується на нормах права, а відповідно УПСЗН не діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, яка передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, колегія суддів вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що між протиправними діяннями відповідача та наслідком у вигляді заподіяної моральної шкоди позивачу, відсутній причинний зв'язок та доведеність винуватості відповідача - є безпідставними.

На думку колегії, суд першої інстанції, керуючись Законом України «Про охорону дитинства», дійшов вірного висновку, що позивачу внаслідок незаконних дій відповідача завдана моральна шкода, оскільки рішення УПСЗН обмежувало права його дитини, а також оскільки дитина фактично залишалась на протязі двох років без передбаченої державою допомоги, а тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, колегія суддів не приймає до уваги.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без достатнього урахування роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з УПСЗН на користь позивача з 3000 грн. до 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів. -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради - задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2015 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради на користь ОСОБА_2 змінити, зменшивши його з 3000 (трьох тисяч) грн. до 1500 (однієї тисячі п'ятсот) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: