У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора міста Нововолинська Волинської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Волиньвугілля» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року прокурор м. Нововолинська Волинської області звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у результаті позапланової ревізії № 810-14-03 з питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Волиньвугілля» (далі - ДП «Волиньвугілля») та його відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Нововолинське» від 28 лютого 2014 року, проведеної Володимир-Волинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією, встановлений факт видачі виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_4 неправомірних наказів про виплату премій працівникам підприємства, у результаті чого заподіяно ДП «Волиньвугілля» майнову шкоду на суму 130 322 грн 50 коп. На вказану суму виплат премій нарахований єдиний соціальний внесок до Пенсійного фонду України на загальну суму 55 592 грн 97 коп., тому загальна сума заподіяної шкоди внаслідок незаконних дій ОСОБА_4 склала 185 915 грн 47 коп.

За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочато кримінальне провадження від 26 грудня 2013 року за № 0001343 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, проте на даний час ОСОБА_4 не пред'явлено підозру у вчиненні вказаного злочину.

Оскільки ОСОБА_4 не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, прокурор м. Нововолинська Волинської області просив стягнути з відповідача на користь ДП «Волиньвугілля» матеріальну шкоду, заподіяну надмірно сплаченою премією у розмірі його середньомісячного заробітку у розмірі 7614 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області

від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ДП «Волиньвугілля» 7614 грн на відшкодування заподіяної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Судами встановлено, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 19 січня 2012 року № 02-к/к на ОСОБА_4 покладено обов'язки генерального директора з виробництва ДП «Волиньвугілля» (а. с. 4).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Згідно з п. 9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості з доповненнями і змінами, п. 3.2.4 Додатку 26 до Умов оплати праці «Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості» виплата заробітної плати працівникам підприємства, відособлених (структурних) підрозділів повинна проводитись у межах скоригованого розрахункового фонду оплати праці за відповідний період. У випадках перевищення фактичного фонду оплати праці у звітному місяці над величиною скоригованого розрахункового фонду оплати праці даного місяця по вугледобувних підприємствах, відособлених (структурних) підрозділах, які мають державну підтримку на покриття витрат із собівартості товарної продукції, виплата суми перевищення, може проводитись за наявності дозволу сторони власників (роботодавців).

Пунктом 9.15.11 цієї Галузевої угоди визначено, що відповідальність за перевищення фактичного фонду оплати праці над скоригованим покладається на першого керівника та головного бухгалтера підприємства, відособленого (структурного) підрозділу.

Актом позапланової ревізії з питань фінансово-господарської діяльності ДП «Волиньвугілля» та його відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Нововолинське» від 28 лютого 2014 року № 810-14-03, проведеної Володимир-Волинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією, встановлено, що ОСОБА_4 у період виконання ним обов'язків генерального директора ДП «Волиньвугілля» на порушення п. 9.15.9 Галузевої угоди, п. 3.2.4 Додатку 26 до Умов оплати праці «Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості», ст. 15 Закону України «Про оплату праці», п. 1 ст. 3 та п. 6 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 6.5 Статуту ДП «Волиньвугілля» при наявності перевитрат фактичного фонду оплати праці над скоригованим, видано накази про преміювання працівників, а саме: від 27 лютого 2012 року № 05-д про преміювання працівників за виконання значного обсягу робіт кадровою службою ДП «Волиньвугілля», на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію на суму 7274 грн, іншим працівникам підприємства на суму 26 144 грн, всього - на суму 33 418 грн; від 28 березня 2012 року № 12-д про преміювання працівників за якісну здачу річної бухгалтерської (фінансової) звітності, на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію на суму 7421 грн, іншим працівникам незаконно нараховано та виплачено премію на суму 52 943 грн, всього - на суму 60 364 грн; від 29 березня 2012 року № 13-д про преміювання працівників за якісну і своєчасну здачу річної звітності, на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію на суму 3710 грн 50 коп., іншим працівникам незаконно нараховано та виплачено премію на суму 11 597 грн, всього - на суму 15 307 грн 50 коп.; від 30 березня 2012 року № 15-д про преміювання працівників до дня працівників геології, на підставі якого незаконно нараховано та виплачено премію іншим працівникам на суму 750 грн; від 30 березня 2012 року № 18-д про преміювання працівників за якісну здачу річної бухгалтерської (фінансової) звітності, на підставі якого незаконно нараховано та виплачено премію іншим працівникам на суму 20 483 грн. Внаслідок таких неправомірних дій ОСОБА_4 завдано збитків підприємству на загальну суму 185 915 грн 47 коп. (а. с. 5−22, 24−28).

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 2 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники − у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Суди правльно зробили висновок, що належними у справі доказами доведена вина відповідача, який перебував у трудових відносинах з ДП «Волиньвугілля» і виконував обов'язки генерального директора цього підприємства у заподіянні матеріальної шкоди підприємству у зв'язку з неправомірним преміюванням працівників, оскільки Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не надавало дозволу на виплату премії. Так як договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_4 не укладався, суди обґрунтовано задовольнили позов і стягнули з відповідача матеріальну шкоду у розмірі його середньомісячного заробітку.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.