АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кахраманова Р.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення суми банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом про стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» 30 000 дол. США банківського вкладуза договором №SAMAB7666 «Стандарт на 12 міс.» від 22.05.2013, 2 874,63 дол. США відсотків за користування банківським вкладом та 770,08 дол. США - сума 3% річних.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.03.2015 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу в розмірі 30 000 дол. США, відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 2 874,63 дол. США та 3% річних у розмірі 770,08 дол. США, а всього 33644,71 дол. США, що за курсом НБУ станом на день винесення рішення еквівалентно 790 650,69 грн.

Справа № 758/8196/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6861/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачем не надано належних доказів існування правовідносин за спірним договором банківського вкладу та знаходження спірних грошових коштів на депозитному рахунку. Зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимоги заяви позивач про повернення коштів, яка була подана до банку є незрозумілою. Також посилається на невірний розрахунок позивача суми заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2013між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір № SAMAB7666 «Стандарт на 12 міс.» (а. с. 8-9). Відповідно до умов договору, позивач внесла на депозитний рахунок банку № НОМЕР_1 кошти у розмірі 30 000 дол. США в строк 366 днів до 22.05.2014 включно (а. с. 41), відсоткова ставка вкладу складає 10,25% річних. Банком було прийнято від позивача зазначену суму коштів. 28.04.2014 ОСОБА_1 була подана заява про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу № SAMAB7666 «Стандарт на 12 міс.», яка отримана Банком за вх. № 280414/1 від 28.04.2014 (а. с. 136), але відповідач грошові кошти не повернув. За наведених обставини позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму банківського вкладу в розмірі 30 000 дол. США, відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 2 874,63 дол. США та 3% річних у розмірі 770,08 дол. США (а. с. 141-142).

Згідно з частиною другою ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2014 договір банківського вкладу закінчився (а. с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 524,533,625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що грошовими зобов'язаннями законодавець визначає такі правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини першої ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 за № 1256/8577 (далі - Положення).

Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку.

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. (п. 1.2. Положення).

У пункті 1.6. Положення передбачено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

На підставі викладеного з урахування того, що депозит позивача був в іноземній валюті, колегія суддів вважає, що саме в цій валюті і підлягав поверненню депозит позивача.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов вищезгаданого договору, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти за неповний строк вкладу, нараховані за фактичний строк використання вкладу, виходячи з процентної ставки, вказаної у п. 1 з урахуванням п.6 договору, помноженої на коефіцієнт 0,5.

Враховуючи вищезгадані обставини та те, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач в установлений строк не повернув позивачу суму банківського вкладу, дія якого на час подання позовної заяви закінчилась, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог правильними.

Посилання апелянта на те, що позивачем не надано належних доказів існування правовідносин за спірним договором банківського вкладу та знаходження спірних грошових коштів на депозитному рахунку є необґрунтованими.

Виходячи зі змісту ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, п. 8 Гл. 2 Розділу III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 №337 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 за № 768/8089 (далі - Інструкція), яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу - 24.01.2005, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог надала договір № SAMAB7666 «Стандарт на 12 міс.» та квитанцію, відповідно до якої вона внесла на депозитний рахунок банку № НОМЕР_1 кошти у розмірі 30 000 дол. США. Також надала документи які свідчать, що вона є вимушеною переселенкою з тимчасово окупованої території (АР Крим) і на теперішній час зареєстрована у м. Києві.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України представник відповідача не надав суду докази на спростування факту існування вищезгаданого банківського договору.

В зв'язку з наведеними обставинами, колегія суддів вважає, що вищезгаданий довід апелянта висновків суду не спростовує.

Також, на думку колегії суддів, необґрунтованими є посилання апелянта на те, що при нарахуванні суми заборгованості суд першої інстанції невірно застосував процентну ставку, оскільки відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду будь-яких розрахунків на спростування розрахунків наданих позивачем.

Посилання апелянта на те, що заява позивача про видачу банком коштів була для банка незрозумілою на думку колегії суддів також не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи (а. с. 136).

Інші доводи апелянта є безпідставними, оскільки судом першої інстанції була надана належна їм правова оцінка, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук