Номер провадження: 22-ц/785/4514/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Мартинової К.П.,

суддів Гірняк Л.А., Кварталової А.М.,

за участю секретаря Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 Сакіни до ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли, ОСОБА_4 про стягнення боргу та процентів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 Сакіни, подану через представника ОСОБА_5, на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2014 року ОСОБА_4 Сакіна звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли, ОСОБА_4 про стягнення боргу та процентів за борговими зобов»язаннями від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року.

Позивачка посилалася на те, що вона є матір»ю відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли. Її син знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 з червня 2005 року по березень 2012 року.

10.01.2006 року ОСОБА_4 Сакіна позичила своєму сину 20000 доларів США для оплати першого внеску на придбання квартири.

Відповідно до договору про співробітництво з інвестування № 14-27 від 29.12.2005 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли мав внести ДП «Жилбуд» грошові кошти у розмірі 61109 доларів США. Для розрахунку з ДП «Жилбуд» ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли 19.04.2006 року уклав Кредитний договір з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» про надання йому у кредит 49999 доларів США.

23.10.2007 року ОСОБА_2 Сакіна продала належну їй частину квартири, що знаходилася у м. Баку, та 25.10.2007 року надала частину отриманих коштів у сумі 40000 доларів США у борг своєму сину для погашення кредиту, зазначені кошти, на думку позивачки, син також позичав та використав на потреби сім»ї.

Відповідно до розписки від 25.10.2007 року син повинен був повернути борг у строк до січня 2010 року.

Крім того, 04.05.2011 року позивачка передала сину в борг ще 40000 доларів США для здійснення ремонту квартири, яка була придбана ним за договором інвестування, що підтверджується розпискою від 04.05.2011 року, де зазначається, що борг має бути повернутий до вересня 2011 року.

На сьогоднішній день борг не повернуто, тому позивачка просила задовольнити її позов про: стягнення з ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли на її користь: 1/2 частини боргу за договорами позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року, у розмірі 399650,00 грн., 1/2 частини процентів від сум позики за вказаними договорами у розмірі 175665,23 грн., 1/2 частини процентів за користування грошовими коштами за вказаними договорами позики у розмірі 3% річних у сумі 22868,73 грн.; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_4 Сакіни: 1/2 частини боргу за договорами позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року, у розмірі 399650,00 грн., 1/2 частини процентів від сум позики за вказаними договорами у розмірі 175665,23 грн., 1/2 частини процентів за користування грошовими коштами за вказаними договорами позики у розмірі 3% річних у сумі 22868,73 грн.; та стягнення суми сплаченого судового збору.

В процесі розгляду справи 19.03.2015 року в судовому засіданні представник позивачки подала заяву про збільшення позовних вимог та просила: стягнути з ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли на користь ОСОБА_2 Сакіни 1/2 частину боргу за договорами позики від 10.01.2006 року; 25.10.2007 року, 04.05.2011 року, у розмірі 1112343,30 грн., 1/2 частину процентів від сум позики : вказаними договорами у розмірі 651237,72 грн., 1/2 частину процентів за користування грошовим коштами за вказаними договорами позики у розмірі 3% річних у сумі 105066,15 грн.; стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_4 Сакіни: 1/2 частину боргу за договорам позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року, у розмірі 1112343,30 грн., 1/2 частин процентів від сум позики за вказаними договорами у розмірі 651237,72 грн., 1/2 частину процентів за користування грошовими коштами за вказаними договорами позики у розмірі 3% річних у сумі 105066,15 грн., та стягнути судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19 березня 2015 року позов ОСОБА_4 Сакіни до ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли, ОСОБА_4 про стягнення боргу та процентів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли на користь ОСОБА_2 Сакіни 1/2 частину боргу за договорами позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року, у розмірі 1 112 343,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли на користь ОСОБА_2 Сакіни 1/2 частину процентів від сум позики за договорами від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року у розмірі 651 237,72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли на користь ОСОБА_2 Сакіни 1/2 частину процентів за користування грошовими коштами за договорами позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року у розмірі 3% річних у сумі 105 066,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли на користь ОСОБА_2 Сакіни 1/2 частину суми сплаченого судового збору у розмірі 1720,50 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 Сакіни до ОСОБА_4 про стягнення боргу та процентів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 Сакіна, через представника ОСОБА_5, просить рішення суду змінити в частині відмови у стягненні з відповідача, ОСОБА_4 ? частину боргу у розмірі 1112343,30 грн., ? частину процентів від суми позики у розмірі 651237,72 грн., ? частину процентів за користування грошовими коштами у розмірі 3% річних у сумі 105 066,15 грн., ? частину суми сплаченого судового збору у розмірі 1720,50 грн. та ухвалити рішення про задоволення її позову в цій частині вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику / грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподкатованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК, вчиняється у письмовій формі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до письмової розписки від 10.011.2006 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли взяв у ОСОБА_2 Сакіне борг у розмірі 20000 доларів США, що складає 101000 грн., для оплати внеску за договором інвестування № 14-27 від 29.12.2005 року, зобов»язавшись повернути суму боргу до січня 2010 року / а.с. 10/.

Згідно договору № 14-27 від 29.12.2005 року про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків, укладеного між ЖП «Жилбуд» та ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли, останній інвестував будівництво квартири в житловому будинку № 7 по вул.Ковалевського в м. Одесі, вартість якої складає 61109 доларів США, з передоплатою 20% від вартості квартири.

19 квітня 2006 року між банком «Аваль» та ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредитні кошти у розмірі 49000 доларів США на придбання житла.

23 жовтня 2007 року ОСОБА_2 Сакіне від свого імені та від імені свого сина ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли продала належне їм в м. Баку житло.

Згідно письмової розписки від 25.10.2007 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли отримав у ОСОБА_2 Сакіне грошові кошти в борг у розмірі 40000 доларів США, що еквівалентно 202000 грн. до січня 2012 року. В розписці вказано, що ця сума взята для погашення кредиту за кредитним договором від 19.04.2006 року / а.с. 37/.

Розпискою від 04.05.2011 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли підтвердив, що взяв у борг у ОСОБА_2 Сакіне 10.01.2006 року та 25.10.2007 року грошові кошти на загальну суму в 60000 доларів США.

Згідно письмової розписки від 04.05.2011 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли отримав у ОСОБА_2 Сакіне грошові кошти в борг у розмірі 40000 доларів США, що еквівалентно 318612 грн., для капітального ремонту квартири №68 по вул. Пишонівська /Ковалевського/ в м. Одесі та зобов»язався їх повернути у вересні 2011 року / а.с. 43/.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли та ОСОБА_4 розірвано та цим рішенням встановлено, що сторони з серпня 2010 року не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо / а.с.68/.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2014 року розділено майно, набуте під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 та за ними за кожним визнано право власності по ? частині квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в цілях сім»ї.

Згідно з ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір було укладено одним із подружжя в інтересах сім»ї і одержане за договором використано на її потреби.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України та ч. 4 ст. 65 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, або майно, які були одержані за цим договором, є об»єктом спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

Обов»язок повернути борг може бути покладено на іншого з подружжя за умови, що гроші, отримані за договором позики, були витрачені в інтересах сім»ї.

Доказів використання грошей, отриманих за договорами, саме в інтересах сім»ї не надано і підстав на покладення на ОСОБА_4 обов»язку відшкодувати борг колегія суддів не вбачає.

Посилання на те, що отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім»ї не підтверджені відповідними належними та допустимими доказами.

На виконання умов договору інвестування будівництва житлового будинку ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли було отримано кредит за кредитним договором від 19 січня 2006 року.

Стосовно позики за розпискою від 25.10.2007 року встановлено, що позивачка продала у 2007 році квартиру у м. Баку, яка в частках належала їй та її сину ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли. Позивачкою не надано доказів того, що вона дала сину в 2007 році свої кошти, а не вартість його частки в проданій нею квартирі.

Крім того, письмову згоду, передбачену ч. 3 ст. 65 СК України, на укладення ОСОБА_2 договорів позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року на загальну суму 100000 доларів США ОСОБА_4 не надавала.

Також рішенням Київського районного суду від 19 березня 2012 року, яке набрало чинності, встановлено що сторониз серпня 2010 року не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо /ч. 3 ст. 61 ЦПК України/.

Справа розглянута судом відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 Сакіни, подану через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 Сакіни до ОСОБА_4 про стягнення боргу та процентів залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий К.П. Мартинова

Судді Л.А. Гірняк

ОСОБА_6