Справа № 465/655/15 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/4172/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Гацій І.І.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - Козака А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» Державного концерну «Укробонпром» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» Державного концерну «Укроборонпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути 40544,22 грн. за період з 14 січня 2014р. по 29 квітня 2015р..

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач своєчасно не виплатив заробітну плату, оскільки своєчасно не виплатив компенсації, а відтак в порядку ст.ст.116,117 ЦПК України він просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» Державного концерну «Укробонпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» Державного концерну «Укробонпром» на користь ОСОБА_2 середній заробіток на час затримки виплат належних сум при звільненні за період з 14 січня 2014 року по 29 квітня в сумі 8482,50 грн. з врахуванням податків та обов'язкових зборів і платежів.

Вирішено питання судових втрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення оскаржив відповідач - Державне підприємство «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» Державного концерну «Укробонпром».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, і прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, покликається на те, що судом не враховано вимог Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995р. «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», а відтак середній заробіток за спірний період становить 1618,20 грн.. Окрім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні ОСОБА_2 звернувся у Франківський районний суд м. Львова 02.02.2015 року, а постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена 29.08.2014р., а відтак позивач пропустив трьохмісячний строк звернення до суду. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам закону.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції керуючись ст.ст.116,117 КЗпП України, виходив з того, що у зв'язку з невиплатою з вини відповідача при звільненні ОСОБА_2 всіх сум, що належали йому на день звільнення, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки.

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічно дане питання врегульовано і Законом України "Про оплату праці", який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці.

Колегією суддів встановлено, що позивач працював у ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» Державного концерну «Укроборонпром» на посаді провідного інженера конструктора, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1(а.с.4-5)

Наказом №07-К від 10.01.2014р. ОСОБА_2 звільнено з роботи з 13.01.2014р. у зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

У зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, позивач двічі звертався до суду про стягнення заборгованості.

Зокрема, 18.06.2013 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ №465/4680/13ц про стягнення з ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» в користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в розмірі 3780 грн..

Крім цього, 02.04.2014 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ №2н/465/295/14 про стягнення з ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь ОСОБА_2 7849,89 грн. заборгованості по зарплаті.

Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість по заробітній платі відповідно до судового наказу від 18 червня 2013 року виплачена позивачу 19.06.2014 року (постанова про закінчення виконавчого провадження від 19 червня 2014 року (а.с.6).

В свою чергу, заборгованість по заробітній платі по судовому наказу від 02.04.2014 року виплачена позивачу 29 серпня 2014 року, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29.08.2014 року (а.с.7).

Дані обставини сторонами не оспорюються.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних йому сум при звільненні за період з 14 січня 2014 року по 29 квітня 2015 року в сумі 8482,50 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не пропущено тримісячний строк звернення до суду для вирішення спору, оскільки відповідач на дату подання позовної заяви позивачем з останнім повністю не розрахувався, не сплативши йому 273,40 грн. компенсації.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В свою чергу, у ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачено. що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Надаючи офіційне тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року розтлумачив, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, тобто в даному випадку фактом виплати належних при звільненні сум позивачу мало місце 19 червня 2014 року та 29 серпня 2014 року.

Таким чином, Конституційним судом України визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013р. по справі 6-15 цс13.

З позовною заявою до суду позивач звернувся 02 лютого 2015р. року, відтак пропустив тримісячний строк, перебіг якого розпочався 30 серпня 2014 року.

В силу положень, передбачених у ст. 234 КЗпП України, з клопотанням про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до суду позивач не звертався.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач не пропустив тримісячного строку для звернення до суду передбаченого ст.233 КЗпП України.

Що стосується доводів позивача про те, що під час виплати заборгованості йому не виплатили компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, а відтак відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, тому останній не пропустив термін позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідальність у виді виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, згідно із ст. 117 КЗпП України, наступає у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум на день звільнення.

Компенсація за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати не є видом заробітної плати, в зв'язку з чим до неї не можуть застосовуватись строки для звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати, тобто без обмеження будь-яким строком.

Позивач скористався своїм правом, звернувшись у Франківський районний суд м.Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми компенсації у розмірі 273,40 грн., яка була задоволена і видано судовий наказ №465/656/15ц від 04.02.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

При цьому, відповідно до ч.3 цієї статті порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а відтак слід ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» Державного концерну «Укробонпром» - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» Державного концерну «Укробонпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

С.А.Шашкіна

Копія вірна.

Судове рішення набрало законної сили: 03.07.2015р.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області О.М.Ванівський

Дата оформлення копії:06.07.2015р

Помічник судді: О.З. Березюк