У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 1 до ОСОБА_4 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням та стягнення заборгованості за утримання будинку, прибудинкової території та електроенергію, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 1 (далі - КЖРЕП № 1) звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що відповідно до ордеру від 27 січня 1999 року № 13

серії Г у кімнату № 608 по АДРЕСА_1 вселилася ОСОБА_4, але з серпня 2008 року у кімнаті не проживає.

КЖРЕП № 1 просило визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірним житлом, зобов'язати Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комсомольського міського відділу Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області зняти з реєстрації відповідачку та стягнути з неї заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території та електроенергію у розмірі 1848 грн 67 коп.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області

від 05 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КЖРЕП № 1 заборгованість з утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 1848 грн 67 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого

2015 року рішення Комсомольського міського суду Полтавської області

від 05 листопада 2014 року скасовано, позов задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою № 608 у будинку по АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь КЖРЕП № 1 заборгованість з оплати за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 409 грн 91 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області від 31 серпня 1998 року № 165 майно Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», у тому числі житловий будинок по АДРЕСА_1, прийнято у комунальну власність міської ради. Пунктом 11 вказаного рішення передбачено використовувати зазначений будинок як житловий будинок для тимчасового проживання сімей, котрі мають потребу в соціальному захисті (житловий фонд соціального призначення) (а. с. 8).

На підставі розпорядження Комсомольської міської ради Полтавської області від 11 січня 1999 року № 1р ОСОБА_5, який працював у Відкритому акціонерному товаристві «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», виданий ордер на кімнату № 608 по АДРЕСА_1 на сім'ю з двох осіб (а. с. 5).

Згідно зі ст. 132-2 ЖК України до житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться житлові приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання. Частиною 4 статті 132-1 передбачено, що житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих житлових приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам. Житлова площа в житлових приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, встановленими для проживання громадян у гуртожитках.

Відповідно до ст. 132-2 ЖК України жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору − судом. Частина третя ст. 71 ЖК України встановлює вичерпний перелік випадків збереження за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї жилого приміщення понад шість місяців.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що свідок ОСОБА_6 пояснила, що після огляду спірної кімнати у березні 2013 року у зв'язку із затопленням кімнати № 508, що розташована поверхом нижче, встановлено прорив труби стояка опалення, а також відсутність особистих речей наймача. Із меблів у кімнаті були лише поламане крісло та пуста шафа. У кімнаті повна антисанітарія.

Свідок ОСОБА_7, яка проживає у кімнаті № 601 по АДРЕСА_1 вказаного будинку поряд зі спірною кімнатою, підтвердила факт непроживання відповідачки у спірній кімнаті після смерті її батька, який помер 01 вересня 2007 року.

Згідно з витягами з книги обліку електроенергії з 21 серпня 2007 року по 15 квітня 2010 року показання у кімнаті № 608 по АДРЕСА_1 не змінювалися та складали 07036; з 17 травня 2010 року по 16 червня 2011 року змінилися з 07084 до 07546 (462 кВт/г) (як пояснила відповідачка − у цей час у кімнаті проживали квартиранти); з 16 червня 2011 року показники електролічильника залишилися незмінними 0754, тоді як вказаний будинок не газифікований, а тому при проживанні мешканців будинку необхідно постійно використовувати електроенергію.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 постійно проживає та має постійну роботу у м. Дніпропетровську, а до м. Комсомольську приїздить нерегулярно, на вихідні.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано задовольнив позов, оскільки доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка не проживала у спірному житлі без поважних причин понад шість місяців.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.