У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шен-Сервіс» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час прогулу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 11 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що вона 02 липня 2014 року звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шен-Сервіс» (далі - ТОВ «Шен-Сервіс») з питання працевлаштування та пройшла співбесіду, після чого менеджером з підбору персоналу їй було запропоновано посаду прибиральниці в супермаркеті «Сільпо» за адресою: проспект Оболонський, 36б, м. Київ.

03 липня 2014 року позивачка розпочала трудову діяльність у вказаному магазині «Сільпо», відпрацювала три дні, після чого була переведена до магазину «Сільпо» по вул. Північній, 6 у м. Києві, де працювала з 07 липня по 09 липня 2014 року. В кінці робочого дня 09 липня 2014 року менеджер групи прибиральників зателефонувала та повідомила про розірвання трудових відносин без будь-яких пояснень. Після звернення позивачки до відповідача для надання пояснень та проведення розрахунку за відпрацьовані дні її змусили заповнити бланк заяви про звільнення.

Звільняючи ОСОБА_4 з роботи, ТОВ «Шен-Сервіс» порушило норми діючого законодавства, що призвело до порушення її прав та погіршення матеріального та фінансового стану в зв'язку з втратою постійного заробітку та роботи.

На підставі наведеного вище ОСОБА_4 просила суд розірвати трудовий договір, укладений між сторонами; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату в розмірі 720 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку з нею, матеріальні витрати за кредитним договором в розмірі

950 грн та моральну шкоду в розмірі 25 тис. грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного м. Києва від 24 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, якими обґрунтовано обставини у справі, зокрема, матеріали справи не містять відомостей щодо укладення трудової угоди з позивачем та допущення її до роботи, не надано обґрунтованого розрахунку заробітної плати, яку позивач просила стягнути на її користь. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана