АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6530/15 Справа № 201/130/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «А-Банк» про визнання дій нечесною і агресивною підприємницькою практикою, відшкодування завданої шкоди, стягнення грошових коштів, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «А-Банк» про визнання дій нечесною і агресивною підприємницькою практикою, відшкодування завданої шкоди, стягнення грошових коштів, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 2002р. до серпня 2014р. вона була клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», і на її ім'я було відкрито кредитну картку банку-партнера ПАТ КБ «ПриватБанк» - ПАТ «А-Банк», про наявність якої знали тільки її близькі та працівники банку.

До системи «Приват-24» картка не була підключена.

Проте, в порушення вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону України «Про захист персональних даних» відомості щодо її банківських рахунків було розголошено та стало підставою для вчинення відносно неї злочину.

Так, займаючись продажом товару через мережу Інтернет позивач використовувала платіжну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № 886934, який був повідомлений чоловіку, що зателефонував 17.04.2014р. на телефонний номер позивача 068-817-94-21, маючи намір купити певний товар. Інших номерів карток позивач ніколи нікому не повідомляла. В цей же день позивачу зателефонувала оператор ПАТ КБ «ПриватБанк» та наполягла на підключенні до системи SMS-Моbаіl для того, що зарахувати 600грн., які були переказані на рахунок позивача. При цьому оператором банку позивачу були повідомлені усі персональні дані позивача, в тому числі й кодове слово та номер кредитної картки ПАТ «А-Банк» № 304275 з доступною сумою на рахунку. Оскільки вся інформація була точною, позивач надала оператору всю інформацію необхідну для підключення до послуги SMS-Моbаіl. О 19:00 годині телефонний номер 067-964-60-73 було заблоковано, оператор ПАТ КБ «ПриватБанк» звязалась з позивачем за стаціонарним телефоном та повідомила, що картки позивача будуть заблоковані, якщо ОСОБА_2 не повідомить пін-коди до них, при цьому оператор назвала попередні пін-коди до кредитної картки «А-Банк», які позивач неодноразово змінювала. Оскільки о 22:00 годині телефон позивача так і не запрацював, а оператор ПАТ КБ «ПриватБанк» надала відповідь щодо необхідності звернення з даним питанням до мобільного оператора, ОСОБА_2 18.04.2014р. звернулась до представництва «Київстар», де було повідомлено, що SІМ-картку позивача було заблоковано невідомими особами як втрачену. Цього ж дня позивач заблокувала кредитну картку «А-Банк» та змінила пін-код своєї платіжної картки у терміналі самообслуговування, в якому також побачила, що з картки «А-Банк» № 304275 переведено грошові кошти у сумі 2 000грн. на картку 521153********19 на імя ОСОБА_3 без комісії (2014-04-17 19:15:32.973); проведено оплату мобільного звязку за тел..№ +13, з якого позивач дзвонила оператору «ПриватБанк», у сумі 50грн. без комісії (2014-04-17 22:31:03.0); проведено оплату за мобільний звязок № тел.. +87 у сумі 15грн. з комісією 0,50грн. (2014-04-17 22:42:33.14); проведено оплату за мобільний звязок № тел.. +87 у сумі 15грн. з комісією 0,50грн. (2014-04-17 22:42:41.0).

Чисельні звернення позивача на адреси відповідачів з приводу зазначеного були відповідачами проігноровані. 05.05.2014р. начальник служби безпеки ПАТ «А-Банк» повідомив позивачу, що гр. ОСОБА_3, який мешкає у Кіровоградській області, зняв грошові кошти з картки позивача, та у відношенні нього СВ Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області відкрито кримінальне провадження № 0000491 за ч. 1 ст. 190 КК України.

Сплативши всю суму отриманих позивачем з картки «А-Банк» грошових коштів, ОСОБА_2 відмовилась від сплати 2 197,15 грн. з нарахованими на них відсотками, оскільки цю суму грошових коштів позивач не отримувала.

Проте працівники відповідачів наполягають на поверненні вказаної суми, а також продовжують телефонувати за телефонами № 726-84-81 та 067-745-84-28, які ніколи не належали позивачу та повідомляють про те, що у ОСОБА_2 наявна кредитна заборгованість та розповсюджують її персональні дані. На даний час позивач виплатила ПАТ «А-Банк» всю отриману з кредитної картки №304275 суму грошових коштів разом із комісією та відсотками. При цьому, оскільки жодних договорів між позивачем та ПАТ «А-Банк» не укладалось, останній не мав законних підстав вимагати від позивача сплати викрадених з пластикової картки, що є власністю банку, грошових коштів.

Враховуючи викладене ОСОБА_2 уточнивши в ході розгляду справи свої позовні вимоги просила суд визнати дії відповідачів щодо розголошення банківської таємниці третім особам без законних підстав нечесною підприємницькою практикою; визнати дії відповідачів щодо здійснення постійних телефонних повідомлень агресивною підприємницькою практикою; визнати дії ПАТ «А-Банк» з відкриття на ім'я позивача карткового рахунку № 304275 та видачі відповідної картки нечесною підприємницькою практикою; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти у сумі 68,86грн. за оплату послуг «Укрпошти»; стягнути з ПАТ «А-Банк» безпідставно отримані грошові кошти у сумі 19 621,63грн. у якості процентів, які встановлено нікчемним договором; зобовязати ПАТ «А-Банк» закрити картковий рахунок № 304275, відкритий у ПАТ «А-Банк» на імя позивача; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у сумі 19 500грн.; зобовязати відповідачів знищити персональні дані позивача, які стали відомі підчас обслуговування позивача як клієнта цих банків.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2015 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «А-Банк» про визнання дій нечесною і агресивною підприємницькою практикою, відшкодування завданої шкоди, стягнення грошових коштів, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі, посилаючись на те, що суд, приймаючи рішення неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, також рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 28.04.2013р. підписала заяву позичальника, тим самим уклала з ПАТ «А-Банк» кредитний договір і отримала кредитну картку ПАТ «А-Банк».

Відповідно до п. п. 13, 15 заяви ОСОБА_2 засвідчила, що ознайомлена та погоджується із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами. Також ОСОБА_2 засвідчила свою згоду на те, що дана заява разом з іншими вказаними документами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі по тексту Закону) субєктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

Згідно з положеннями ст.14 Закону користувачем електронного платіжного засобу може бути юридична або фізична особа.

Електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунка користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача (ідентифікація за допомогою пін-коду). Електронний платіжний засіб має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України. Банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором.

Відповідно ст. 32 Закону банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, повязану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобовязаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Згідно ст. 1.7 постанови Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 11 вказаної постанови НБУ передавання дистанційного розпорядження за допомогою системи «телефонний банкінг» та реєстрація його банком здійснюються за погодженим каналом доступу в автоматичному режимі.

Дистанційне розпорядження вважається таким, що передане клієнтом та прийняте банком виконання, якщо клієнт: для доступу до системи ввів правильне значення засобу ідентифікації: увів код операції та всі параметри, які запитуються системою; підтвердив це розпорядження.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі дистанційного розпорядження платника списання коштів з його рахунку, оформляє розрахунковий документ, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає інформацію про платіж і документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів.

Відповідно ст. 39 Закону суб'єкти переказу зобов'язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України.

При проведенні переказу його суб'єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації - доступу до інформації щодо переказу, що є банківською таємницею або є іншою інформацією з обмеженим доступом, осіб, які не мають на це прав або повноважень, визначених законодавством України, а також якщо це не встановлено договором.

Суб'єкти переказу зобов'язані повідомляти платіжну організацію відповідної платіжної системи про випадки порушення вимог захисту інформації. У разі виявлення при цьому ознак, що можуть свідчити про вчинення злочину, суб'єкти переказу та інші учасники платіжних систем зобов'язані повідомити про такий випадок порушення вимог захисту інформації відповідні правоохоронні органи.

Аналогічне застереження міститься в Умовах договору, а саме: користувачу забороняється передавати карту та пін-код третім особам, використовувати карту для підприємницької діяльності та користувач несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються належною авторизацією до постановки карти у стоп лист. В разі втрати карти своєчасно повідомити Банк про її втрату.

На підставі вказаного банк ідентифікує клієнта за допомогою пін-коду та мобаил-банкинга (авторизація за допомогою динамічного паролю що надсилається SMS-повідомленням) та на підставі доручення тримача картки і діючого законодавства зобов'язаний проводити операції по рахунку в встановлені строки, та не несе відповідальності за операції, що супроводжуються належною авторизацією (введенням належного пін-коду та підтвердженням динамічного коду, що надходить на фінансовий телефон клієнта).

Розглядаючи справу за заявленими позивачем вимогами, судом встановлено, що позивач фактично уклала з ПАТ «А-Банк» договір про надання банківських послуг, який містить елементи як договору про відкриття банківського рахунку, так і кредитного договору, тобто є змішаним договором.

Крім того судом встановлено, що підставою для вчинення злочину відносно позивача було передання особисто позивачем пін-коду третій особі, що призвело до не санкціонованого зняття грошових коштів з її рахунку, і в свою чергу свідчить про порушення позивачем порядку збереження інформації щодо забезпечення безпеки як тримача картки передбаченого чинним законодавством, та умовами укладеного договору, а тому позивач несе повну матеріальну відповідальність згідно зі ст. 33 Закону, згідно якої платник несе перед банком або іншою установою - учасником платіжної системи, що його обслуговують, відповідальність, передбачену умовами укладеного між ними договору. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі-учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа-учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Таким чином судом встановлено, що позивач не довела в ході розгляду справи свої вимоги про визнання дій відповідачів нечесною і агресивною підприємницькою практикою, зобовязання відповідачів вчинити певні дії, так само як і вимоги про відшкодування завданої шкоди, стягнення грошових коштів, і відшкодування моральної шкоди, оскільки договір між нею та ПАТ «А-Банк» про надання банківських послуг було укладено, позивач підписалась у заяві що вона була ознайомлена з умовами кредитування, вчиняла дії якими фактично визнала укладення договору між нею та ПАТ «А-Банк». а списання коштів з рахунку відбулось саме з рахунку відбулось саме через особисте передання третій особі пін-коду, що призвело до не санкціонованого зняття грошових коштів.

Зазначене свідчить, що саме дії позивача призвели до настання для неї негативних наслідків, а тому встановивши вказані обставини, суд правильно прийшов до висновку про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що приймаючи рішення суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, з посиланням на те, що вона не укладала жодного договору з відповідачами і відкриття на її ім'я карткового рахунку та видачі відповідної карти є нечесною підприємницькою практикою безпідставні та спростовуються матеріалами справи, та встановленими судом обставинами про укладання між нею та ПАТ «А-Банк» договору про надання банківських послуг.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд, приймаючи рішення неповно зясував обставини, що мають значення для справи, з посиланням на те, що вона просила визнати дії відповідачів щодо здійснення постійних телефонних повідомлень агресивною підприємницькою практикою, однак суд відмовив в задоволенні цих вимог за недоведеністю з чим вона не погоджується не свідчать про незаконність судового рішення в цій частині та не спростовують його висновків.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд, приймаючи рішення неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, також рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права не обґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі та непогодження з їх оцінкою, а також зводяться до особистого тлумачення обставин та норм права на свою користь та не свідчать про незаконність судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303,304,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: