Ухвала

іменем україни

30 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» до голови Дніпропетровської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії;

за об'єднаним позовом Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» до Дніпропетровської обласної ради, третя особа - голова Дніпропетровської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії;

за об'єднаним позовом Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» до Дніпропетровської обласної ради, треті особи: голова Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист», ОСОБА_5, на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Первинна профспілкова організація працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

В серпні 2013 року Первинна профспілкова організація працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» звернулася до суду з позовом до голови Дніпропетровської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, а також з позовом до Дніпропетровської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування зазначених позовів посилалася на те, що 12 липня 2013 року вона звернулась до Дніпропетровської обласної ради з вимогою про розірвання трудового договору, укладеного керівником КЗ «Обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної Війни», однак таку вимогу відповідач не виконав, тому позивач просив зобов'язати відповідачів розглянути вимогу про розірвання договору та визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не розгляду вказаної вимоги.

Ухвалами суду вищевказані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який представляє інтереси Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист», просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 12 Кодексу законів про працю України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_454552/ed_2014_05_20/pravo1/KD0001.html?pravo=1> (далі - КЗпП <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_05_20/pravo1/KD0001.html?pravo=1>) колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. Якщо на підприємстві, в установі, організації створено кілька первинних профспілкових організацій, вони повинні на засадах пропорційного представництва (згідно з кількістю членів кожної первинної профспілкової організації) утворити об'єднаний представницький орган для укладення колективного договору. В цьому разі кожна первинна профспілкова організація має визначитися щодо своїх конкретних зобов'язань за колективним договором та відповідальності за їх невиконання. Первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в об'єднаному представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси працівників при підписанні колективного договору.

Судом встановлено, що у КЗ «Обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної Війни» від 31 березня 2000 року діє Первинна організація профспілки працівників охорони здоров'я України Обласного госпіталю інвалідів Великої Вітчизняної Війни.

Вказана профспілкова організація є стороною колективного договору, схваленого 22 грудня 2006 року загальними зборами трудового колективу КЗ «Обласний госпіталь інвалідів Великої Вітчизняної Війни». Інші профспілкові організації не приєднувалися до укладеного у закладі колективного договору.

При цьому сам ОСОБА_5 не є членом Первинної організації профспілки працівників охорони здоров'я України Обласного госпіталю інвалідів Великої Вітчизняної Війни.

08 липня 2013 року на засіданні Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» було ухвалено рішення, оформлене у вигляді протоколу про оформлення вимоги про розірвання трудового договору (контракту) з керівником КЗ «Обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної Війни» ОСОБА_4 у зв'язку з порушенням останнім чинного трудового законодавства, а саме трудових прав ОСОБА_5

29 липня 2013 року Дніпропетровська обласна рада своїм листом № С-530 повідомила голову первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» ОСОБА_5 про неможливість виконати висунуту вимогу через те, що її висунуто неналежною профспілковою організацією.

Таким чином, в обласної ради відсутні правові підстави для вирішення питання щодо розірвання трудового договору з керівником КЗ «Обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної війни» ОСОБА_4 на вимогу ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у КЗ «Обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної Війни» діє Первинна організація профспілки працівників охорони здоров'я України, вона є стороною колективного договору і саме вона має право ініціювати звернення до компетентних органів щодо розірвання трудового договору, при цьому сам ОСОБА_5 не є членом профспілки, а створена в 2012 році Первинна профспілкова організація працівників бюджетної сфери та само зайнятих осіб «Професійний захист» не легалізована.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 <nau://ukr/1618-15|st332> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист», ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року в справі за позовом Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» до голови Дніпропетровської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії; за об'єднаним позовом Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» до Дніпропетровської обласної ради, третя особа - голова Дніпропетровської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії; за об'єднаним позовом Первинної профспілкової організації працівників бюджетної сфери та самозайнятих осіб «Професійний захист» до Дніпропетровської обласної ради, треті особи: голова Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко