У Х В А Л А

1 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.-,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію,

встановила:

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест».

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року відмовлено Олексенку О.О. відкритті касаційного провадження у справі.

У червні 2015 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року з підстав пункту 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 11, 509, частин 3, 4 статті 267 ЦК України, частини 1 статті 19, частини 3 статті 20, частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Для прикладу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник додає ухвали Верховного Суду України від 21 травня 2008 року, від 30 вересня 2009 року, від 3 березня 2010 року та постанову Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року, в яких на їх думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, погодившись з висновком суду апеляційної інстанції, про задоволення позову про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію виходив з того, що сам факт відсутності договору про постачання теплової енергії та фактичне отримання послуг споживачем не звільняє його від оплати отриманих послуг. Крім того, зазначив, оскільки відповідач не дотримався встановленого порядку відключення належного йому житлового приміщення від централізованого опалення та постачання гарячої води та самовільно здійснив відключення від централізованого теплопостачання, то нарахування товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» йому плати за надані послуги з теплопостачання є законним.

У той самий час Верховний Суд України:

- в ухвалі від 21 травня 2008 року, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову про стягнення боргу, виходив з того, що всупереч вимогам статті 267 ЦК України суд не перевірив, на яких умовах укладався договір реструктуризації заборгованості між сторонами, чи може він враховуватись при вирішенні спору та не з'ясував, за який період і в якому розмірі може бути стягнута заборгованість;

- в ухвалі від 30 вересня 2009 року, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції про задоволення позову про стягнення заборгованості, виходив з того, що судами при застосуванні статті 267, 257 ЦК України не з'ясовано належним чином, з чого саме складались платежі відповідачів за послуги з теплопостачання, чи здійснювалась сплата заборгованості за надані послуги, оскільки відповідачі частковою оплатою послуг фактично визнавали свої зобов'язання перед позивачем;

- в ухвалі від 3 березня 2010 року, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію виходив з того, що судом залишено поза увагою письмові заперечення відповідача щодо застосування позовної давності.

Що стосується наданої заявником постанови Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року, як приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, то вона не може бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, оскільки не є рішенням касаційної інстанції, ухваленим в порядку касаційного провадження.

Порівняння зазначеного судового рішення із судовими рішеннями, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук