У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Дем'яносова М.В., Кафідової О.В., Леванчука А.О., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Національного університету водного господарства та природокористування про визнання незаконним та скасування наказу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати п. 2.1 наказу Національного університету водного господарства та природокористування від 18 березня 2013 року К№ 90 «Про особовий склад викладачів» в частині встановлення строків до 30 червня 2013 року.

Позивач посилався на те, що 11 березня 2013 року він написав заяву про переведення його на посаду професора кафедри фінансів та природокористування на умовах безстрокового трудового договору без зазначення кінцевого строку дії трудового договору. Наказом Національного університету водного господарства та природокористування від 18 березня 2013 року К№ 90 «Про особовий склад викладачів» його переведено з 15 березня 2013 року до 30 червня 2013 року на умовах строкового трудового договору на посаду професора кафедри фінансів та економіки природокористування на підставі його заяви та згоди завідуючого кафедри ОСОБА_7 Усупереч його заяви від 11 березня 2013 року оскарженим наказом його було переведено на посаду професора кафедри фінансів та економіки природокористування до 30 червня 2013 року на умовах строкового трудового договору, у зв'язку з цим позивач просив визнати цей наказ в частині встановлення строків до 30 червня 2013 року незаконним та скасувати його.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення, зокрема, судом апеляційної інстанції норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 11 березня 2013 року ОСОБА_6 написав заяву на ім'я виконуючого обов'язки ректора Національного університету водного господарства та природокористування, в якій просив перевести його з посади професора кафедри управління транспортною інфраструктурою на посаду професора кафедри фінансів та природокористування з 15 березня 2013 року (а. с. 3).

Відповідно до п. 2.1 наказу Національного університету водного господарства та природокористування від 18 березня 2013 року К№ 90 «Про особовий склад викладачів» ОСОБА_6 переведено з посади професора кафедри управління транспортною інфраструктурою з 15 березня 2013 року до 30 червня 2013 року на умовах строкового трудового договору на посаду професора кафедри фінансів та економіки природокористування на підставі заяви ОСОБА_6, згоди завідуючого кафедри ОСОБА_7 з резолюцією виконуючого обов'язки ректора ОСОБА_8 (а. с. 2).

20 червня 2013 року ОСОБА_6 написав заяву на ім'я виконуючого обов'язки ректора Національного університету водного господарства та природокористування про надання йому щорічної відпустки за навчальний 2012-2013 рік із 30 червня 2013 року до 25 серпня 2013 року та продовження йому строку дії строкового договору за займаною посадою. На вказаній заяві міститься резолюція виконуючого обов'язки ректора відповідача від 21 червня 2013 року «До наказу з наступним звільненням в останній день відпустки».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 квітня 2014 року відмовлено в позові ОСОБА_6 про поновлення на роботі та встановлено, що безстроковий трудовий договір між сторонами не укладався (а. с. 16-22).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що безстроковий трудовий договір між сторонами не укладався, а укладався строковий трудовий договір, що не заперечувалося в судовому засіданні і представниками позивача.

Апеляційний суд погодився із таким висновком суду першої інстанції та залишив судове рішення без змін, однак постановляючи оскаржувану ухвалу, суд допустив порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що він та його представник не були належним чином повідомлені про розгляд справи апеляційним судом, призначеної на 24 листопада 2014 року о 11 год 45 хв.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У п. 22 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6.

У справі «Стрижак проти України» Європейський суд з прав людини констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на відмову повідомити заявника про дату та час слухання у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Згідно із ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

У матеріалах справи відсутні докази про одержання ОСОБА_6 судової повістки про розгляд справи апеляційним судом на 24 листопада 2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до довідки про доставку SMS-повідомлення представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_9 було надіслано SMS-повідомлення про розгляд справи апеляційним судом, призначеної на 24 листопада 2014 року о 11 год 45 хв. (а. с. 69).

Відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Згідно із п. 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 1 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздруковування та заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

У матеріалах справи відсутня заявка про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення ОСОБА_6 та його представника.

За таких обставин отримання представником позивача SMS-повідомлення про розгляд справи апеляційним судом 24 листопада 2014 року не є належним повідомленням цієї особи про час і місце слухання справи.

Будь-які інші докази про повідомлення ОСОБА_6 чи його представника у передбаченому ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> порядку про розгляд справи в цей день у матеріалах справи відсутні.

Розглянувши справу за відсутності позивача чи його представника та не взявши до уваги вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, апеляційним судом було порушено право ОСОБА_6 на участь у судовому засіданні, що позбавило його можливості під час розгляду справи надати пояснення, висловити заперечення та звернути увагу суду на ті обставини, які могли бути важливими для її правильного вирішення.

З урахуванням викладеного, постановлена апеляційним судом ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська