У х в а л а

іменем україни

18 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на Ѕ частину квартири за набувальною давністю, за касаційною скаргою Романенка Максима Володимировича, який діє в інтересах Дніпропетровської міської ради, на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 липня 1994 року був зареєстрований шлюб між її матір'ю, ОСОБА_6, та ОСОБА_7, які до шлюбу жили близько 10 років без реєстрації шлюбу. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності належала АДРЕСА_1, де вони і проживали. Позивач допомагала їм по господарству.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого відкрилась спадщина, яка складалася з Ѕ частини зазначеної квартири. У передбачений законом строк вона звернулась до Восьмої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Її вітчим, ОСОБА_7, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. У ОСОБА_7 спадкоємців за законом не має, заповіт на випадок своєї смерті він не складав. Після смерті ОСОБА_7 вона залишилась проживати в спірній квартирі, де й проживає до теперішнього часу. Посилаючись на те, що вона вже більше 10 років володіє вищезазначеною квартирою, жодна особа не має претензій щодо цієї квартири і про свої права на неї не заявляла, позивач просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах Дніпропетровської міської ради, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення ст. 344 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, безперервно та відкрито володіла ним понад десять років.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Романенка Максима Володимировича, який діє в інтересах Дніпропетровської міської ради, відхилити.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
В.П. Гончар В.О. Савченко