У х в а л а

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Луківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та продовження строку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Луківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та продовження строку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що вона проживає по АДРЕСА_1. Дане будинковолодіння відносилось до типу колгоспного двору, головою якого був її чоловік ОСОБА_5

Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому майно. Після смерті чоловіка вона оформила спадщину на земельний пай та отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_6 Після цього їй стало відомо, що за життя останній в порядку спадкування за законом оформив право власності на все спірне будинковолодіння, хоча ніякої згоди на це вона не давала.

Враховуючи вказане, позивачка просила поновити їй пропущений строк подачі заяви, визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок за вказаною адресою, видане Городенківською районною державною нотаріальною конторою 11 березня 2010 року на ОСОБА_6, недійсним.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2014 року позов задоволено частково. Поновлено пропущено строк подачі заяви.

Визнано недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1, видане Городенківською районною державною нотаріальною конторою 11.03.2010 року на ОСОБА_6

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 в рівних частинах успадкували його частку в майні колгоспного двору, а тому видане на ім'я ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 березня 2010 року на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в 1/2 частині є недійсним, оскільки порушує її права як спадкоємця майна колгоспного двору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції до участі у розгляді справи не було залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які також мають право на частку в майні колгоспного двору, а також внаслідок розгляду зазначеної справи було порушено права ОСОБА_8, як спадкоємця після смерті ОСОБА_6 При цьому суд апеляційної інстанції був позбавлений права залучити осіб, права яких порушено, до участі у розгляді справи.

Судами встановлено, що жилий будинок по АДРЕСА_1 відносився до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5

Будинок та інші господарські споруди було збудовано в 1957 році.

Станом на 15 квітня 1991 року згідно з випискою з погосподарської книги членами колгоспного двору були: ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_3 оформила спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 на майновий пай та земельну частку (пай) та отримала свідоцтво про право на спадщину від 20 липня 2004 року.

ОСОБА_6 оформив на себе спадщину після смерті батька ОСОБА_5 на житловий будинок по АДРЕСА_1 та отримав свідоцтво про право на спадщину від 11 березня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими прибудовами та спорудами по АДРЕСА_1 та земельні ділянки заповів дочці ОСОБА_8

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, ОСОБА_8 посилалась на те, що вона є спадкоємицею житлового будинку з господарськими прибудовами та спорудами по АДРЕСА_1 за заповітом після смерті батька - ОСОБА_6

Крім того, ОСОБА_7 звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою посилалася на те, що на час видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право особистої власності на спірний жилий будинок від 01 квітня 1990 року, як голові колгоспного двору, вона також була членом колгоспного двору.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд за клопотанням позивача залучає іншого відповідача, або відповідно до ст. 35 цього Кодексу - іншу особу в якості третьої особи, або відмовляє в позові.

Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що судом першої інстанції не були дотримані всі вимоги процесуального права, оскільки відповідачами у справі було притягнуто лише Луківську сільську раду Городенківського району Івано-Франківської області та ОСОБА_4

При цьому, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що до участі у розгляді справи не було залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки рішенням суду першої інстанції зачіпаються їх права.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції позбавлений права залучити осіб, права яких порушено, до участі у розгляді справи.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

І.К. Парінова