Справа № 127/4401/14-ц
Провадження № 2-с/127/33/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2015 року № 127/4401/14-ц, -

В С Т А Н О В И В :

19.03.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за заявою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» був виданий судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання у сумі 8 249,01 грн., з них: 7 438,52 грн. борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання; 293,67 грн. інфляційні; 516,82 грн. 3% річних; судовий збір у розмірі 121,80 грн.

За заявою боржника ОСОБА_3 про скасування судового наказу ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2015 року судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області було змінено, видано новий судовий наказ від 07 травня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання у сумі 8 249,01 грн., з них: 7 438,52 грн. борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання; 293,67 грн. інфляційні; 516,82 грн. 3% річних; та судовий збір у розмірі 121,80 грн.

25 травня 2015 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2015 року.

На обґрунтування своєї заяви боржник зазначив, що договір про надання послуг з КП ВМР «Вінницяміськтелоенерго» він не укладав, а застосування таких фінансових санкцій як 3% річних та інфляційні втрати у спірних правовідносинах чинним законодавством не передбачено (згідно п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний сплачувати пеню у встановлених договором або законом розмірах), а також вказував на стягнення суми без врахування строків позовної давності. Враховуючи вказані обставини, вважає, що у даному випадку існує спір про право, який повинен розглядатися у порядку позовного провадження.

В судовому засіданні засіданні заявник заяву підтримав, просив її задовольнити.

Представник стягувача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд заяви у його відсутність, заперечував щодо її задоволення.

Відповідно до ст. 1051 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду заяви про скасування судового наказу, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Розглянувши заяву та матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, згідно якої, зокрема, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно положень Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний, зокрема: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР, повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту; до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки.

Отже, обовязок боржника ОСОБА_1, який є чоловіком, тобто членом сімї власника (наймача) житла, оплачувати житлово-комунальні послуги у даному випадку визначений законом. Посилання заявника на відсутність договору не заслуговує на увагу.

Що стосується стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з висновку Верховного Суду України (справа № 6-68цс12), правовідношення, яке виникло між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, щодо оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК) щодо отримання грошових коштів за надані послуги, є грошовим зобовязанням; у звязку з цим на зазначені правовідносини поширюється дія норми ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання; передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо стягнення суми коштів за межами строків позовної давності, то слід зазначити, що відповідно до положень ст.264 ЦК України, перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Наразі, як вбачається з матеріалів справи, боржники сплачували кошти в листопаді 2013 року та грудні 2014 року, а тому твердження заявника з приводу строків позовної давності є надуманими.

Отже, правові підстави для скасування судового наказу відсутні.

Відповідно до ст. 1051 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право, зокрема, залишити заяву про скасування судового наказу без задоволення; про залишення заяви про скасування судового наказу без задоволення та про скасування судового наказу суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1051, 3607 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2015 року № 127/4401/14-ц залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судовий наказ, щодо якого суд прийняв ухвалу про залишення заяви про його скасування без задоволення, може бути оскаржений в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя: