У х в а л а

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - управління освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою Департаменту освіти i науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати незаконними та скасувати накази відповідача від 19 вересня 2014 року № 885к, від 17 листопада 2014 року № 1046к та від 24 грудня 2014 року № 1165к про його звільнення з займаної посади за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України;

- поновити його на посаді директора ліцею «Голосіївський» № 241 міста Києва з дати звільнення;

- стягнути заборгованість за заробітною платою, іншими грошовими виплатами, яка виникла станом на дату винесення судового рішення;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 1989 року працював у відповідача на посаді вчителя географії, заступника директора з навчально-виховної роботи, а з 2000 року - директором ліцею.

Наказом від 19 вересня 2014 року № 885к його було звільнено з займаної посади у зв'язку із прогулами на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 02, 03 вересня після 13 год., 04 вересня 2014 року - цілий день) без поважних причин.

Позивач зазначив, що у зв'язку з його тимчасовою непрацездатністю, наказом від 07 листопада 2014 року скасовано вказаний вище наказ від 19 вересня 2014 року № 885к, а наказом від 17 листопада 2014 року № 1046к його знову звільнено з займаної посади з 17 листопада 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Наказом від 24 грудня 2014 року № 1165к внесені зміни до наказу № 1046к, а саме: слова та цифри «17 листопада 2014 року» у тексті наказу замінено словами та цифрами «24 грудня 2014 року».

ОСОБА_3 вважав, що його звільнення є незаконним, а обставини, викладені в актах про його відсутність на робочому місці є недостовірними, оскільки через специфіку займаної посади він об'єктивно не мав можливості постійно перебувати на відведеному йому робочому місці.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано накази № 885к від 19 вересня 2014 року, № 1046к від 17 листопада 2014 року та № 1165к від 24 грудня 2014 року директора Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про звільнення ОСОБА_3 з посади директора ліцею «Голосіївський» № 241 Голосіївського району у зв'язку з прогулами, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ліцею «Голосіївський» № 241 Голосіївського району з 24 грудня 2014 року.

Стягнуто з Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_3 3 000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року апеляційну скаргу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Департамент освіти i науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент освіти), посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що рішення відповідача про звільнення позивача прийнято передчасно та без дотримання вимог закону в частині визначення виду дисциплінарного стягнення, а також без урахування положень ч. 3 ст. 149 КЗпП України; при цьому суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 працював в ліцеї «Голосіївський» № 241 м. Києва з 1989 року на посадах вчителя географії, заступника директора з навчально-виховної роботи, а з 2000 року - директором ліцею.

Згідно з актом Управління освіти Голосіївської районної держадміністрації від 03 вересня 2014 року, директор ліцею ОСОБА_3 02 вересня та 03 вересня 2014 року після 13 год. був відсутній на роботі, і надати письмове пояснення про причини відсутності на роботі ОСОБА_3 відмовився (а. с. 71).

Разом з цим, з табелю обліку робочого часу, наданого управлінням освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, вбачається, що 02 та 03 вересня 2014 року ОСОБА_3 протабельований як такий, що був на роботі (а. с. 90).

04 вересня 2014 року комісією Управління освіти спільно з співробітниками ліцею «Голосіївський» № 241 складено акт про відсутність позивача 04 вересня 2014 року о 12 год. 08 хв. на робочому місці, в якому зазначено, що зі слів секретаря директора та заступника директора з навчально-виховної роботи ліцею директор в телефонному режимі до початку робочого дня приблизно о 8 год. 30 хв. повідомив, що зранку він перебуватиме у прокуратурі (а. с. 72).

З акту від 19 вересня 2014 року вбачається, що у приміщенні Департаменту освіти в присутності ОСОБА_3 до відома останнього доведено зміст актів, складених 03 вересня і 04 вересня 2014 року та подання голови Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про його звільнення у зв'язку з відсутністю на робочому місці 02, 03 та 04 вересня 2014 року; надати письмові пояснення позивач також відмовився (а. с. 73-74).

На підставі подання Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора ліцею «Голосіївський» № 241 м. Києва за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього контрактом, порушення трудової дисципліни, відсутністю на роботі без поважних причин 02, 03 вересня після 13 год. та 04 вересня 2014 року цілий робочий день, а також з урахуванням вказаних вище актів, директором Департаменту освіти видано наказ від 19 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора ліцею, у зв'язку з прогулами без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 70, 75).

Наказом № 1034к від 07 листопада 2014 року скасовано наказ від 19 вересня 2014 року № 885к про звільнення ОСОБА_3, підставою якого стало повідомлення Управління освіти про тимчасову непрацездатність ОСОБА_3 з 22 по 24 вересня 2014 року (а. с. 77).

Наказом № 1046к від 17 листопада 2014 року ОСОБА_3 звільнено з роботи з 17 листопада 2014 року у зв'язку з прогулами на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 79).

Наказом № 1165к від 24 грудня 2014 року внесено зміни до наказу від 17 листопада 2014 року №1046к і слова та цифри «17 листопада 2014 року» у тексті наказу замінено словами та цифрами «24 грудня 2014 року» (а. с. 58).

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

За змістом ст. ст. 40, 41 КЗпП України підставами для звільнення працівника згідно, зокрема, з п. 4 ст. 40 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу (розпорядження) про припинення трудового договору.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що у вказані дні ОСОБА_3 був відсутній на роботі, виходили з того, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем інших порушень трудової дисципліни чи безпосередніх обов'язків на посаді директора ліцею та притягнення його до дисциплінарної відповідальності, окрім відсутності його без поважних причин на робочому місці 02, 03 та 04 вересня 2014 року.

При цьому суди вважали, що оскільки позивач раніше не притягувався до дисциплінарної відповідальності, не скоював дисциплінарні проступки, відповідач не мав законних підстав для застосування такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення.

Такий висновок судів першої та апеляційної інстанцій неможливо вважати правильним, оскільки він не ґрунтується на положеннях п. 4 ст. 40 КЗпП України, якою передбачене розірвання трудового договору у випадку прогулу без поважних причин.

Вирішуючи спір, суди не перевірили чи скоїв позивач прогули, чи були поважні причини відсутності позивача на робочому місці, не з'ясували як Правилами внутрішнього трудового розпорядку регулюється робочий день директора ліцею.

Разом з цим із п. 1.10 посадової інструкції директора ліцею «Голосіївський» № 241 міста Києва вбачається, що директор працює в режимі ненормованого робочого дня за графіком, встановленим відповідно до 40-годинного робочого тижня (а. с. 27-33).

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що він є членом первинної профспілкової організації, а тому звільнення члена первинної профспілкової організації без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки є порушенням вимог ст. ст. 43, 247 КЗпП України та ст. 41 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Втім суди попередніх інстанцій вказаних доводів позивача також не перевірили і належної оцінки їм не надали.

Судами встановлено, що трудовий контракт укладено ОСОБА_3 з відповідачем, проте позивач працював на посаді директора ліцею «Голосіївський» № 241 міста Києва, відповідно перебував у трудових відносинах з ліцеєм, який згідно із статутом є юридичною особою (а. с. 10-33), а тому суди попередніх інстанцій мали вирішили питання про залучення ліцею «Голосіївський» № 241 міста Києва в якості відповідача у даній справі.

За викладених обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на вказані вище норми трудового законодавства уваги не звернули, належним чином не з'ясували причини відсутності позивача на роботі 02, 03 та 04 вересня 2014 року та чи були поважні причини його відсутності; не визначились з колом осіб, які мають брати участь у справі; не перевірили доводів позивача щодо звільнення члена первинної профспілкової організації без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки, дійшовши передчасного висновку про задоволення позову, а тому відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Департаменту освіти i науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

І.К. Парінова

Т.О. Писана