Справа № 758/6290/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

02 липня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Карпенко Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК" про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2013 року між ФОП ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір банківського рахунку № 4101.

Позивач зазначив, що 22 січня 2015 року між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, йому перейшло право вимоги за договором № 4101 щодо повернення частини коштів, внесених на рахунок первісного кредитора у розмірі 189 357 грн. 22 коп. Про укладення даного договору, 22 січня 2015 року ФОП ОСОБА_2 було повідомлено Банк шляхом направлення повідомлення.

Позивач вказав, що 26 лютого 2015 року він письмово звернувся до Банку з вимогою про повернення частини коштів, які знаходяться на рахунку НОМЕР_2, однак відповідач ніякої відповіді не надав.

Посилаючись на те, що відповідач не повертає йому належні кошти, ОСОБА_1 просив зобов'язати ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" видати йому готівкою одноразовою операцією через касу банку кошти у розмірі 189 357 грн. 22 коп.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та з тих же підстав просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки, суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи.

Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2013 року між ФОП ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" було укладено договір банківського рахунку № 4101 (а.с. 3-8).

22 січня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги (а.с. 9), відповідно до умов якого, йому перейшло право вимоги за договором банківського рахунку № 4101 щодо повернення частини коштів, внесених на рахунок первісного кредитора у розмірі 189 357 грн. 22 коп.

Про укладення даного договору, 22 січня 2015 року ФОП ОСОБА_2 було повідомлено Банк шляхом направлення повідомлення (а.с. 10).

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші право вичини (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Позивач як новий кредитор, 26 лютого 2015 року письмово звернувся до Банку з вимогою про повернення йому частини коштів, які знаходяться на рахунку НОМЕР_2 (а.с. 11).

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що оскільки, відповідач ніякої відповіді на заяву ОСОБА_1 не надав, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого права.

Згідно ч. 1 ст. 1066 та ч. 1 ст. 1067 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що видача коштів за розпорядженням клієнта є обов'язком банку, встановленим ЦК України та умовами договору банківського обслуговування, а банк не виконав свої зобов'язання по видачі коштів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 до ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" про стягнення коштів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 386, 525, 526, 612, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215, 224, 228, 233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) грошові кошти у розмірі 189 357 грн. 22 коп. (сто вісімдесят дев'ять тисяч триста п'ятдесят сім гривень двадцять дві копійки).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя М. О. Шаховніна