Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю позивачки - ОСОБА_2,

представника позивачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 23 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 23 лютого 2015 року вказаний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення боргу за договором позики грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 55 700 грн., а також судові витрати в сумі 600 грн.. В частині позову про стягнення грошової компенсації в сумі 24 000 грн. за кожен місяць невиплаченого боргу - відмовлено за безпідставністю вимог.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення відсотків за договором позики, який укладений у формі розписки, оскільки така умова була погоджена сторонами, і відповідач власноруч підтвердив це своїм підписом на розписці. Стверджує, що встановлена ними з відповідачем домовленість про виплату грошової компенсації за порушення грошового зобов'язання не суперечить закону, а тому повинне бути виконане відповідачем.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення з відповідача грошової компенсації в сумі 24 000 грн. за кожен місяць невиплаченого боргу, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржене.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за кожен місяць невиплаченого боргу, суд першої інстанції виходив з того, що одержання відсотків за користування коштами від позики сторони не передбачили у договорі, а стягнути з відповідача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних позивачка не просила.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Судом встановлено: ОСОБА_4 22 жовтня 2013 року позичив у ОСОБА_2 2 000 доларів США.

__________________________________________________________________________Справа № 569/15275/14-ц Головуючий в суді І інстанції - Кухарець В.М.

Провадження № 22-ц 787/844/2015 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Із розписки, складеної і підписаної сторонами, вбачається, що позичальник взяв обумовлену суму для будівництва гаража і зобов»язувався повернути борг до 22 лютого 2014 року. У разі неповернення боргу в зазначений період ОСОБА_4 зобов»язувався виплатити грошову компенсацію за кожен прострочений місяць у розмірі 2000 гривень до моменту повного погашення боргу(а.с.6).

У зв»язку з неповерненням позики у встановлений термін ОСОБА_2 у вересні 2014 року звернулась до суду з позовом в якому, збільшивши позовні вимоги, просила стягнути основну суму боргу та компенсацію за порушення строків повернення коштів за період з лютого 2014 року по лютий 2015 року в сумі 24 000 грн.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс14.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Як встановлено судом, в договорі позики сторони передбачили, що у разі несвоєчасного повернення боргу позичальник зобов'язуєься сплачувати позикодавцю 2 000 гривень за кожен прострочений місяць до повного повернення коштів.

З огляду на зазначені норми законодавства та обставини справи, колегії суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення 24 000 гривень є законними.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 23 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за порушення грошового зобов»язання скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за прострочку виконання грошового зобов»язання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання 24 000(двадцять чотири тисячі) гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 121(сто двадцять вісім) гривень 80 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Максимчук З.М.

підпис Григоренко М.П.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.