АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3792/15 Головуючий 1 інстанції - Панаід І.В.
Справа № 636/756/15-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - аліментні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П..,Коростійової В.І.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обгрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що перебувала з відповідачем у шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_2, 2006 р.н., яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає регулярної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча по закону зобов»язаний це робити, Тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що ним добровільно здійснювалось перерахування позивачці коштів на утримання дитини, і він не бажає, сплачувати аліменти за рішенням суду, та заперечує проти того, щоб державні органи приймали участь у правовідносинах між ним та позивачем в питанні утримання їх неповнолітньої дитини.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 243 гривні 60 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та направити справу на розгляд в один з районних судів м. Харкова. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції. Наголошує, що він добровільно здійснював перерахування коштів позивачці на утримання дочки, тому підстав стягувати аліменти за рішенням суду не вбачає,

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилаючись на ст. ст. 181,182 СК України виходив з того, що батьки зобов»язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Обов'язок батьків утримувати дітей не залежить від їх бажання надавати таку допомогу. Оскільки відповідач є працездатною особою, інших осіб крім доньки ОСОБА_2, 2006р.н., на своєму утриманні не має, позовні вимоги є обґрунтованими.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, вимогам закону та зібраним у справі доказам.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.11.2008 р., (а.с.18) та Свідоцтво про розірвання шлюбу позивачці видано 25.11.2009 р. Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1( а. с. 5).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та їй присвоєно призвіще ОСОБА_4(а.с. 7).

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Кочетоцької селищної ради № 184 від 07.07.2014 р., малолітня ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., проживає разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Згідно із ч.І ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною З ст. 181 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і /або/ в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія не може прийняти до уваги пояснення апелянта про те, що він перераховував позивачці кошти на утримання дитини, на підтвердження чого він посилався на відповідне доручення вкладника (а.с. 19). Вказаний документ оформлений на ім»я іншої особи- Щукіна О.Д. і не може бути прийнятий як належний доказ, оскільки оформлений не на ім'я апелянта ОСОБА_2

Інших доказів на підтвердження надання позивачу регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини апелянт та його представники не надали. Матеріали справи також не містять таких доказів.

З апеляційної скарги, пояснень в апеляційному суді представників апелянта вбачається, що ОСОБА_2 має матеріальну можливість допомагати дитині, однак не бажає це робити офіційно за рішенням суду, вважаючи, що має право виключно в за власним бажанням та в добровільному порядку здійснювати свій обов'язок з утримання дитини.

Суд першої інстанції правильно визнав, що обов'язок батьків утримувати дітей не залежить від їх бажання надавати таку допомогу.

Крім цього, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, інших осіб крім доньки ОСОБА_2, 2006р.н., на своєму утриманні не має, що не заперечувалось ним в судовому засіданні та в апеляційній скарзі, судова колегія приходить до висновку про обгрунтованість стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини від його доходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.І ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

В зв»язку з наведеним судова колегія знаходить, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: