Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2548/15р. Головуючий у 1-й інстанції: Жупанова І.Б.
Єдиний унікальний №336/198/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

В позові зазначала, що вона працює на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу по роботі зі споживачами Концерну «МТМ» з лютого 2014 року і по даний час. Наказом генерального директора від 19.12.2014 року № 1226 вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності, нібито, за неналежне виконання обов'язків. Вважає вказаний наказ від 19.12.2014 року № 1226 незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів адміністрації роботодавця, оскільки вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни та належним чином і в повному об'ємі виконувала всі посадові обов'язки, дисциплінарне стягнення було застосоване до неї без врахування обставин, за яких нею було вчинено дії, які відповідач розцінив як дисциплінарне порушення, тяжких наслідків не настало. Просила суд визнати незаконним і скасувати наказ від 19.12.2014 р. №1226.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Концерн «МТМ» подав заперечення на апеляційну скаргу. Зазначає, що доводи апелянта безпідставні та просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В засідання апеляційного суду апелянт не зявилася. Про час і місце судового засідання повідомлена належним чином та в передбачений строк, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення апелянту судової повістки про виклик. Колегія суддів на місці ухвалила про розгляд справи за відсутності апелянта.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

19.12.2014р. наказом генерального директора Концерну «МТМ» на підставі доповідних записок начальника відділу юридичного управління від 03.12.2014р, 08.12.2014р. до провідного юрисконсульта юридичного відділу по роботі зі споживачами юридичного управління ОСОБА_3 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за непрофесійне та безвідповідальне виконання покладених завдань щодо підготовки процесуальних документів, вимог господарського суду, передбачених його ухвалами.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд обґрунтовано визнав наявність факту порушення трудової та виконавчої дисципліни з боку ОСОБА_3 Встановив, що підприємством дотримано порядок та строки притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Від ОСОБА_3 отримані письмові пояснення. Враховано відповідно ст. 149 КЗпП України ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника.

Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють позовну заяву, вимоги якої та їх підстави були ретельно розглянуті під час провадження справи судом першої інстанції та дістали належної правової оцінки.

Зокрема, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції факту ознайомлення ОСОБА_3 з посадовою інструкцією 18.12.2014р. не знайшли свого підтвердження. Судом першої інстанції правильно встановлено, що посадові обовязки юрисконсульта встановлені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004р. №336, які має виконувати юрисконсульт підприємства. Крім того, суд встановив, що ОСОБА_3 з 22.02.2013р. по 27.01.2014р. працювала на посаді начальника юридичного управління Концерну «МТМ» та в силу свого службового становища достеменно знала службові обовязки юрисконсульта підприємства. Вказана обставина не спростована позивачем.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем ст.ст. 29, 140, 141 КЗпП України спростовані під час розгляду справи.

Згідно ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Згідно ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Наведені норми матеріального права не підтверджують доводи апелянта.

Зі ст.ст. 29, 140, 141 КЗпП України вбачається, що відповідач діяв у відповідності до цих норм, застосувавши до несумлінного працівника заходи дисциплінарного впливу.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування відповідачем попередньої роботи працівника не мають свого підтвердження.

Суд першої інстанції перевірив вказані обставини та дійшов обґрунтованого висновку про врахування попередньої роботи позивача. Так, відповідачем узагальнено факти неналежного ставлення до виконання обовязків юрисконсульта при підготовці позовних матеріалів, участі в розгляді судових справ, які мали місце і підтверджені наданими відповідачем до суду першої інстанції документами. Вказане було враховано належним чином при визначенні ступеню дисциплінарної відповідальності працівника.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказав неприсутності позивача на оперативній нараді 15.07.2014р. не можуть спростувати висновки рішення, оскільки підставами накладення дисциплінарного стягнення є факти неналежного виконання своїх службових обовязків ОСОБА_3 за період жовтня-грудня 2014р., що виключає перевірку обставин за липень 2014р.

Доводи апеляційної скарги щодо нетотожності змісту довіреності юрисконсульта та посадової інструкції не спростовують рішення суду, оскільки під час розгляду справи предметом доказування були обставини наявності або відсутності дисциплінарного порушення з боку позивача, а не тлумачення змісту вказаних апелянтом документів.

Доводи апеляційної скарги про упереджене ставлення до позивача не мають свого підтвердження.

Апелянт не наводить обставин упередженого ставлення до неї з боку Концерну «МТМ», посилаючись лише на неприязне ставлення до неї деяких працівників, що не доводить вказані ОСОБА_3 обставини.

Складання іншими працівниками відносно недоліків роботи ОСОБА_3 доповідних записок не є упередженим ставленням і відповідає ст. 140 КЗпП України, де визначено: у трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки.

Доводи апеляційної скарги про порушення ст. ст. 212, 213 ЦПК України не містять обґрунтування, що саме в рішення суду не відповідає цим нормам процесуального права, як вплинуло на ухвалення рішення. Зі справи та за результатами апеляційного розгляду видно, що ці доводи не підтверджуються, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності зазначеного судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: