Справа № 344/5057/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1565/2015
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Бойчука І.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ПАТ «УкрСиббанк», до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Передмістя 2000», про стягнення коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів, в обґрунтування якого зіслалося на те, що 28.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фірма «Екстім» (в подальшому назву змінено на ТОВ «Передмістя 2000») був укладений кредитний договір №0, відповідно до якого банк надав, а позичальник отримав кредит у іноземній валюті в сумі 2 130 797 швейцарських франків. Цього ж дня між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №0/1-П, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за невиконання позичальником ТОВ «Фірма «Екстім» усіх його зобовязань, що виникли з вищевказаного кредитного договору. 23.03.2007 року між банком та ТОВ «Фірма «Екстім» був укладений кредитний договір №0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у іноземній валюті в сумі 428 036 швейцарських франків. Також цього дня між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №0/1-П, відповідно до якого поручитель ОСОБА_4 зобовязався перед банком відповідати за невиконання позичальником ТОВ «Фірма «Екстім» усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору №0 від 23.03.2007 року.

16.07.2014 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі», а також між ТОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» та ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» були укладені договори відступлення права вимоги, в результаті яких ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №0 від 28.12.2006 року, яка станом на 16.07.2014 року становить 3 096 729,44 швейцарських франків та 2 443 257,69 грн. пені, та за кредитним договором №0 від 23.03.2007 року, яка станом на 16.07.2014 року становить 665 617,62 швейцарських франків та 532 164,56 грн. пені. Одночасно з відступленням прав вимоги до нового кредитора перейшли усі права первісного кредитора за усіма договорами забезпечення, зокрема і за договорами поруки №0/1-П від 28.12.2006 року та №0/1-П від 23.03.2007 року, що надає право ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» ставити питання про стягнення з відповідача вищевказаних сум грошових коштів в судовому порядку.

У звязку з наведеним та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 3 762 347,06 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.04.2015 року становить 90 728 246,88 грн., 5 809 610,55 грн. процентів та 2 975 422,25 грн. пені.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.04.2015 року до участі в даній цивільній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено ТОВ «Передмістя 2000». Ухвалою цього ж суду від 19.05.2015 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача залучено ПАТ «УкрСиббанк».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.06.2015 року задоволено частково позов ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» заборгованість по кредитних договорах за відсотками у розмірі 1 654 669,65 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ становить 37 079 492,18 грн., та 2 056 968,47 грн. пені кошти на загальну суму 39 136 460,65 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року з ОСОБА_4, як з поручителя ТОВ «Передмістя 2000», вже стягнуто заборгованість за вищевказаними кредитними договорами в сумі 21 844 465,74 грн. Суд не дав належної оцінки клопотанню відповідача та помилково, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, не закрив провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Апелянт вказує, що також судом не враховано, що право вимоги за кредитними договорами та договорами поруки перейшло до позивача (нового кредитора) 16.07.2014 року, однак з даним позовом позивач звернувся в суд тільки в квітні 2015 року. Таким чином порука, надана ОСОБА_4 згідно договорів поруки №0/1-П від 28.12.2006 року та №0/1-П від 23.03.2007 року, припинилась, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Суд безпідставно не задовольнив клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя та помилково дійшов висновку, що строк позовної давності було перервано відповідно до ст. 264 ЦК України, оскільки рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року з відповідача було стягнуто кошти. При цьому судом не враховано, що предмет позову, який розглянутий Вищим спеціалізованим судом України, був інший, ніж в даній справі.

Апелянт звертає увагу і на те, що судом не взято до уваги той факт, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.11.2012 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Передмістя 2000», якою в п. 4 суд ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів заявника (боржника) до закінчення провадження у справі. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, в період з 13.12.2012 року по 13.06.2013 року, тобто більше ніж за шість місяців та в період дії мораторію, товариству була нарахована пеня. Таким чином, задовольняючи вимогу позивача про стягнення з поручителя ТОВ «Передмістя 2000» - ОСОБА_4 пені, суд першої інстанції допустив порушення ч. 2 ст. 554 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України та ст. 12 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати. Провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 28.12.2006 року в розмірі 1 933 412,31 швейцарських франків та 84 230,20 грн., та за кредитним договором №0 від 23.03.2007 року в розмірі 415 518,55 швейцарських франків та 18 865,62 грн. закрити. В іншій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду першої інстанції вважав законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фірма «Екстім» (в подальшому назву змінено на ТОВ «Передмістя 2000») був укладений кредитний договір №0, відповідно до якого банк надав, а позичальник отримав кредит у іноземній валюті в сумі 2 130 797 швейцарських франків (а.с. 17-22).

У той же день між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №0/1-П, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за невиконання позичальником ТОВ «Фірма «Екстім» усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору №0 від 28.12.2006 року (а.с. 39-40).

23.03.2007 року між банком та ТОВ «Фірма «Екстім» був укладений кредитний договір №0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у іноземній валюті в сумі 428 036 швейцарських франків (а.с. 28-33).

Також цього дня між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №0/1-П, відповідно до якого поручитель ОСОБА_4 зобовязався перед банком відповідати за невиконання позичальником ТОВ «Фірма «Екстім» усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору №0 від 23.03.2007 року (а.с. 42-43).

16.07.2014 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі», а також між ТОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» та ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» були укладені договори відступлення права вимоги, в результаті яких ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №0 від 28.12.2006 року, яка станом на 16.07.2014 року становить 3 096 729,44 швейцарських франків та 2 443 257,69 грн. пені, і за кредитним договором №0 від 23.03.2007 року, яка станом на 16.07.2014 року становить 665 617,62 швейцарських франків та 532 164,56 грн. пені. Одночасно з відступленням прав вимоги до нового кредитора перейшли усі права первісного кредитора за усіма договорами забезпечення, зокрема і за договорами поруки №0/1-П від 28.12.2006 року та №0/1-П від 23.03.2007 року (а.с. 5-16).

Задовольняючи частково позов ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем 01.08.2014 року було повідомлено відповідача про необхідність сплати на користь ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж», як нового кредитора, заборгованості, що перейшла до нього за договором відступлення права вимоги та відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідач не виконав свого обовязку, як поручитель, то позивач вправі ставити питання про стягнення з відповідача заборгованості в судовому порядку. При цьому судом вирахувано кошти, стягнуті з відповідача рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року (а.с. 104-107) задоволено касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк», скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2013 року та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» , стягнуто з ОСОБА_4 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами №0 від 28.12.2006 року і №0 від 23.03.2007 року на підставі договорів поруки №0/І-ІІ від 28.12.2006 року №0/І-ІІ від 23.03.2007 року у розмірі 21 844 465 грн. 74 коп. За даними уточненої позовної заяви (а.с. 146) вказана сума боргу за наведеними кредитними договорами розрахована первісним кредитором станом на 15.04.2011 року.

Відповідно до договорів відступлення права вимоги, укладених 16.07.2014 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі», а також між ТОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» та ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж», останнє набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №0 від 28.12.2006 року, яка станом на 16.07.2014 року становить 3 096 729,44 швейцарських франків та 2 443 257,69 грн. пені, і за кредитним договором №0 від 23.03.2007 року, яка станом на 16.07.2014 року становить 665 617,62 швейцарських франків та 532 164,56 грн. пені.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову в позові правонаступнику ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» в частині стягнення з поручителя ОСОБА_4 сум заборгованості за вищевказаними кредитними договорами, які стягнуті з останнього в користь первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» за рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року. В даному випадку ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» не позбавлена права ставити питання про заміну сторони у виконавчому проваджені з виконання вказаного рішення суду.

Доводи апелянта про те, що у цій частині рішення суду першої інстанції слід було закрити провадження в справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України не узгоджуються з положеннями наведеної статті, відповідно до якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В даній справі спір виник не між тими самими сторонами і не про той же самий предмет.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таку ж правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, зокрема зазначено, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Згідно договору відступлення права вимоги, укладеного 16.07.2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» та ТОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» (а.с. 11-16), право вимоги за кредитними договорами №0 від 28.12.2006 року та №0 від 23.03.2007 року, а також за договорами поруки №0/1-П від 28.12.2006 року та №0/1-П від 23.03.2007 року на загальну суму 3 762 347,06 швейцарських франків та 2 975 422,25 грн. пені перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» 16.07.2014 року.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, з позовом до ОСОБА_4, як поручителя за вищевказаними договорами поруки, позивач звернувся тільки 03.04.2015 року (а.с. 2-3), тобто з пропуском шестимісячного строку на пред'явлення вимоги до поручителя.

Наведена обставина залишилась поза увагою суду, у звязку з чим є неправильним висновок суду, що з досліджених під час провадження доказів не вбачається, що зобовязання поруки були припинені в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України і позивач не втратив права вимоги до відповідача за кредитними правочинами та договорами уступки права вимоги. Таким чином, суд безпідставно частково задовольнив позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж».

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в силу дії п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення. А тому рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2015 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ПАТ «УкрСиббанк», до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Передмістя 2000», про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

ОСОБА_5