Справа № 344/2675/15-ц
Провадження № 2/344/2214/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

за участю позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника відповідача Аннишина С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суд з вказаним позовом до Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком». Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 21 жовтня 1992 року по 13 січня 2015 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 07 листопада 2014 року позивачку було попереджено про наступне звільнення із займаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та змінами істотних умов праці. 13 січня 2015 року позивачку було звільнено з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Позивачка вважає, що при її звільненні відповідачем було порушено норми законодавства про працю та не враховано, що позивачка має переважне право на залишення на роботі. Тому позивачка просить поновити її на роботі стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Такими неправомірними діями позивачці також заподіяно моральну шкоду.

В судовому засіданні представник позивачки та позивачка вимоги позову підтримали з мотивів викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечив з мотивів наведених в письмових запереченнях. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, а також наслідки їх невиконання і постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

Позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 21 жовтня 1992 року по 13 січня 2015 року та має понад 20 років трудового стажу, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-10).

Відповідачем підтверджується, що позивачка працювала оператором електрозв'язку 1 класу відділення «Телекомсервіс» № 18 Центру телекомунікаційних послуг Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком».

На підставі наказу ПАТ «Укртелеком» від 01.10.2014р. № 518 «Щодо організаційної структури філій ПАТ «Укртелеком» 16.10.2014р. було видано наказ ПАТ «Укртелеком» № 543 «Про внесення змін до штатного розпису філій ПАТ «Укртелеком», яким з 16.10.2014р. внесено зміни до штатного розпису Івано-Франківської філії (а.с.62-78).

На виконання наказу ПАТ «Укртелеком» від 31.10.2014р. №583 Івано-Франківською філією було видано наказ № 253 від 07.11.2014р. «Про попередження працівників про майбутнє звільнення» (а.с.39-42, 43-61), в п. 1.1 якого сказано: «Попередити в термін до 13.11.2014р. про майбутнє звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності та штату, відповідно до законодавства України нижче перерахованих працівників». Під порядковим номером 76 зазначено прізвище позивачки - ОСОБА_1 оператор електрозв'язку 1 класу відділення «Телекомсервіс» № 18 Центру телекомунікаційних послуг.

З наказами від 31.10.2014 року № 583 та від 07.11.2014 року № 253 позивачка була ознайомлена 11.11.2014 року шляхом їх зачитування, від підпису про ознайомлення з наказами відмовилась, про що було складено Акт.

Відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

11 листопада 2014 року позивач була письмово попереджена про майбутнє звільнення із займаної посади 13 січня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. З текстом попередження про майбутнє звільнення про майбутнє звільнення позивачка була ознайомлена, що підтверджується актом (а.с.38).

Одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з переліком вакантних посад по ПАТ «Укртелеком» станом на 11.11.2014р., від ознайомлення зі списком запропонованих вакансій та підпису про ознайомлення вона відмовилась, про що було складено відповідний Акт. З Актом вона була ознайомлена, проте від підпису відмовилась, (а.с.30).

Позивача 27.11.2014р. було ознайомлено з переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком», в результаті чого ОСОБА_1 зацікавилась та попросила розглянути її кандидатуру на дві вакантні посади.

Від першої посади електромеханіка систем передавання електрозв'язку 2 категорії станційної дільниці транспортної мережі №3 КЦТ №172 (м. Івано-Франківськ) Технічної служби Позивач відмовилась 19.12.2014р., що підтверджується копією її заяви (а.с.28).

Для оцінки відповідності кандидата вимогам другої вакантної посади електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 1 КЦТ № 172 (м. Івано-Франківськ) Технічної служби 23.12.2014 року проведено співбесіду з ОСОБА_1 за результатами якої учасниками прийнято рішення про невідповідність позивача вимогам цієї вакантної посади.

Відповідно до кваліфікаційних вимог, електромеханік станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії повинен мати стаж роботи за професією електромеханіка електрозв'язку 2 категорії не менше 2 років (а.с.26), в позивачки такого стажу немає.

ОСОБА_1 з результатом співбесіди ознайомлена, проте від підпису відмовилась (а.с.25).

11 грудня 2014 року позивачку було ознайомлено з переліком вакантних посад в Івано-Франківській філії ПАТ «Укртелеком», в результаті чого ОСОБА_1 зацікавилась та просила розглянути її кандидатуру на вакантну посаду провідного спеціаліста з організації непрямих продажів відділу продажів масового сегменту.

15 грудня 2014 року з позивачкою була проведена співбесіда для оцінки її відповідності вимогам даної вакантної посади, за результатами якої прийнято рішення про невідповідність позивачки вимогам, що ставляться до особи, яка претендує на зайняття вказаної посади.

Відповідно до кваліфікаційних вимог, провідний спеціаліст з організації непрямих продажів відділу продажів масового сегменту повинен мати вищу освіту відповідного напрямку підготовки, у позивачки такої освіти немає (а.с.24).

Позивачка з результатом співбесіди ознайомлена, що підтверджується її підписом на протоколі співбесіди (а.с.23).

Посилання позивачки на те, що відповідачем не застосовано до неї ст. 42 КЗпП України, відповідно до якої: «при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України», оскільки в неї є безперервний трудовий стаж на підприємстві, вона є єдиним працівником в сім'ї, на її утриманні перебуває двоє дітей, один з яких є інвалідом, є безпідставними, так як в результаті змін в організації виробництва та праці скороченню підлягали всі аналогічні посади, а не тільки посада, яку займала позивачка.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка висловлена в рішенні № 6-40цс15 від 01.04.2015 року, ч. 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч. 1 та 3 статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Роботодавцем (відповідачем) було запропоновано позивачці всі вакантні посади, які існували на підприємстві на день звільнення, однак жодна із посад, яка зацікавила позивачку їй не підійшла по кваліфікації, а від посади яка підходила їй згідно її кваліфікації позивачка добровільно відмовилась.

Адміністрацією філії 16.12.2014р. за номером №07-20/425 було направлено до профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» подання на отримання згоди на розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України з ОСОБА_1 (а.с.33).

Профспілкова організація Центру телекомунікаційних послуг Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» 25.12.2014 надала згоду на розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України з ОСОБА_1 (а.с.22).

У відповідності до наказу Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» № 36/к від 13.01.2015р. про припинення трудового договору, позивачка була звільнена 13.01.2015р. з сади оператором електрозв'язку 1 класу відділення «Телекомсервіс» №18 Центру телекомунікаційних послуг Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» у зв'язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України).

Про дотримання Івано-Франківської філією вимог чинного законодавства при звільненні ОСОБА_1 свідчить і відповідь профспілкової організації Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» від 15.01.2015 року № 11 (а.с.32), яка була надана на звернення позивачки (а.с.32 зв.).

Отже, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, суд прийшов до переконання, що відповідачем дотримано норм чинного законодавства України при звільнені ОСОБА_1, а тому підстав для поновлення позивачки та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Так як відповідачем дотримано вимог чинного законодавства при звільненні позивачки, то немає підстав для стягнення моральної шкоди, яка завдана позивачці, як вона вказує, незаконним звільненням.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Протиправні дії відповідача щодо позивачки відсутні, а тому немає підстав для відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 40, 42, 49 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 червня 2015 року.

Суддя Бабій О.М.