Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначало, що 30 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 150 000 доларів США з терміном повернення до 12 березня 2028 року. 25 грудня 2009 року до кредитного договору була укладена додаткова угода, згідно з якою було видано другий транш кредиту в розмірі 1 170 006, 07 грн з виключним цільовим призначенням на погашення заборгованості позичальника за першим траншем.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 01 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 2 052 353,14 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 1 170 006,07 грн та заборгованості за несплаченими відсотками - 882 347,07 грн.

З урахуванням змінених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 1 798 120,02 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1 144 152,75 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 653 967,27 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами під час розгляду справи встановлено, що 30 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 150 000 доларів США та зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити відсотки та повернути його не пізніше 12 березня 2028 року (а. с. 6-11).

До кредитного договору була укладена додаткова угода від 25 грудня 2009 року, згідно з якою відповідачу було видано другий транш кредиту в розмірі 1 170 006,07 грн з виключним цільовим призначенням на погашення заборгованості позичальника за першим траншем ( а. с. 12-14).

ОСОБА_4 повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту та процентів за користування ним з 25 квітня 2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. При цьому суд послався на факт направлення банком відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту від 15 жовтня 2010 року.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що починаючи з 22 листопада 2010 року почався перебіг трирічного строку позовної давності для звернення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» з вимогами, що виникли із укладеного кредитного договору, і цей строк закінчився відповідно 22 листопада 2013 року.

Такий висновок судів є правильним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності встановлено ст. 261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14 та від 17 вересня 2014 року у справі № 5-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2010 року ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» направило на адресу ОСОБА_4 вимогу від 15 жовтня 2010 року, згідно з якою останньому було запропоновано протягом 30 календарних днів погасити прострочену заборгованість з повернення кредиту та сплатити відсотки за користування ним. Право банку вимагати від позичальника дострокового повернення наданого кредиту передбачено п.4.2.2 укладеного між сторонами договору кредиту від 30 серпня 2007 року (а. с. 7). Вимогу відповідач отримав 21 жовтня 2010 року ( а. с. 48-49).

Таким чином ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було змінено кінцеву дату повернення кредиту та відсотків за кредитним договором, тобто змінено строк виконання основного зобов'язання, у зв'язку з чим з пред'явленням вимоги про виконання зобов'язання відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦПК України почався перебіг строку позовної давності.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що банк відповідно до положень ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик