Справа № 308/3141/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.,

суддів -Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 квітня 2014 року уточнений позов ПАТ «Державний ощадний банк України» по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення ОСОБА_1 та стягнення судових витрат задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки по Договору іпотеки № 319 від 06 листопада 2007 року, укладеному між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м, зі всіма невід'ємними його приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1000 га, що належать відповідачу на праві приватної власності, для погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 6 листопада 2007 року, розмір якої становить 572 216,93 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати в сумі 114,90 грн.. В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 рок, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2015 року, встановлено початкову ціну предмета іпотеки за договором іпотеки № 319 від 6 листопада 2007 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, вирішено кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення заборгованості боржника - ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2, виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 29.11.1995 року, реєстраційний номер облікової карти платника податку - НОМЕР_1, АДРЕСА_1) перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (м. Ужгород, вул. Корзо, № 15, р/р 0105 в АТ «Ощадбанк», МФО 312356, код 09312190).

Не погодившись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, особи, які не брали участі у справі, але вважають, що судом вирішено питання про їх права та обов'язки, подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення та додаткового рішення із-за порушення норм процесуального і матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просили скасувати оскаржувані ними судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України».

Межі доводів апеляційної скарги - апелянти вважають, що оскарженими судовими рішеннями порушено їх майнові та немайнові права, оскільки вони проживають однією сім'єю з відповідачкою по справі ОСОБА_1 та зареєстровані в житловому будинку - предметі іпотеки, який був придбаний за кошти всіх членів родини, є їх єдиними житлом і вони постійно здійснювали його покращення за спільні кошти. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що на момент укладення договору іпотеки в ньому проживали неповнолітні діти, а дозвіл органу опіки та піклування на передачу будинку в іпотеку не надавався. Звернення стягнення на предмет іпотеки порушує їх права та інтереси.

Ухвалою апеляційного суду від 30 березня 2015 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відкрито, а ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року - справу призначено до розгляду на 05 травня 2015 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач - ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначив, що апеляційна скарга ґрунтується на припущеннях, судом першої інстанції питання про права та інтереси апелянтів не вирішувалися, оскільки єдиними законним власником іпотечного майна на момент укладення договору була і є ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно та Державним актом на право власності на земельну ділянку, а відповідно до Довідки комунального підприємства житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4 в будинку, що передано в іпотеку, на момент укладення договору проживали тільки ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_6, 1960 року народження.

Сторони в судове засідання повторно не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 197 ЦПК).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою слід закрити.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 6 листопада 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі Банк) та ОСОБА_2 було укладено договір № 70611, згідно якого останній отримав кредит в сумі 330 000 грн. строком на 10 років зі сплатою 16,5 % річних з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 5 листопада 2017 року.

В забезпечення виконання Боржником зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, між Банком та ОСОБА_1 (майновий поручитель) було укладено договір іпотеки № 319 від 6 листопада 2007 року, предметом якого є: будинок загальною площею 61.6 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м, зі всіма невід'ємними його приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1000 га, що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Встановлено, що на момент укладення вищезазначеного іпотечного договору єдиним законним власником предмета іпотеки була та є відповідачка по справі ОСОБА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу № 2174 від 24 березня 2003 року (а.с. 191), Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15478241 від 6 серпня 2007 року (а.с. 195) та Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 15 липня 2004 року (а.с. 193).

Крім того, матеріали справи містять копію нотаріально завіреної заяви ОСОБА_1 від 6 листопада 2007 року про те, що передане в іпотеку майно не є об'єктом спільної власності та перебуває в її особистій приватній власності, будь-яких прав щодо нього в інших осіб, в тому числі за договором найму, немає (а.с. 192) та копію довідки КП ЖРЕР № 2523 від 9 жовтня 2007 року про те, що в будинку- предметі іпотеки - проживає тільки ОСОБА_1 та її повнолітній брат ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Дана стаття визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), які не є його співвласниками.

За загальним правилом обсяг прав членів сім'ї щодо користування жилим приміщенням дорівнює обсягу прав власника житла. При тлумаченні останнього положення слід мати на увазі, що вселення членів сім'ї власника у житлове приміщення не перетворює їх на співвласників, відтак вони не наділяються правами на використання житла в тому обсязі, в якому їх має власник, а тим більше не набувають права на розпорядження ним.

Як зазначено в ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, отже наявність реєстрації в житловому будинку не надає підстав для набуття права власності на нього.

Таким чином, встановлено, що апелянти ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживають разом із власницею іпотечного майна ОСОБА_1 в будинку - предметі іпотеки - та зареєстровані в ньому, не є співвласниками спірного майна, а тільки його користувачами. Крім того, вони не є сторонами кредитних та іпотечних правовідносин.

Як випливає зі змісту ст. 292 ЦПК України та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», право апеляційного оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, тобто ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов'язки цих осіб.

Оскільки у ОСОБА_1, як у власниці іпотечного майна, були всі правові підстави для передачі його в іпотеку банку, апелянти ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є співвласниками спірного майна й сторонами кредитних та іпотечних відносин, то рішенням і додатковим рішенням суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки питання про права та обов'язки апелянтів не вирішувалися. Крім того, в задоволенні вимоги про виселення власниці предмету іпотеки ОСОБА_1 та зняття її з реєстрації судом першої інстанції відмовлено, а питання виселення інших мешканців спірного будинку взагалі не було предметом розгляду.

З огляду на викладене та на підставі ч. 5 ст. 297 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою, поданою особами, які не мають передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження судових рішень, слід закрити.

Керуючись ст.ст. 292, 297, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 квітня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 листопада 2014 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: