Справа 206/1504/15-ц
Провадження 2/206/557/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2015 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Самарський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні житловим будинком та виселення,

в с т а н о в и в :

20 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, який діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні житловим будинком та виселення.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 16.01.2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться по вул. Антарктична, буд. 127 в м. Дніпропетровську, загальною площею 79,2кв.м. Також між ними був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки №127 по вулиці Антарктичній площею 0,0442 га, кадастровий номер :09:185:0003. Зазначені договори посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровими №№ 51, 54. Право власності зареєстровано за нею, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2015р. На момент укладання договорів в домоволодінні були зареєстровані відповідачі - ОСОБА_4, 1985р.н. та ОСОБА_2, 1980р.н. 15.01.2015р. вона оглядала домоволодіння в ньому ніхто не мешкав. 17.01.2015р. вона дізналася від ОСОБА_4, що 14.01.2015р. Апеляційним судом Дніпропетровської області прийнято рішення про вселення ОСОБА_2 та про заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2014р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.03.2015р. про вселення його малолітньої доньки ОСОБА_3, 26.04.2014р.н. Згідно акту про не проживання від 27.01.2015р. ОСОБА_2 та його сім'я не проживають в домоволодінні № 127 по вул. Антарктичній в період з 31.01.2014р. по 27.01.2015р. включно. ОСОБА_4 та його сім'я також не проживають в домоволодінні, що підтверджується актом про не проживання від 27.01.2015р. Крім того, ОСОБА_2 та його сім'я мають постійне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актами від 24.07.2014р. та від 19.11.2014р. Відповідачам відомо про зміну власника домоволодіння вони добровільно не знімаються з реєстрації, а навпаки ОСОБА_2 вселився разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 в домоволодіння без її згоди, що підтверджується актом державного виконавця від 20.02.2015р. Наразі відповідачі сторонні їй люди, які відмовляються знятися з реєстрації і продовжують користуватися належним їй домоволодінням, чим порушують її право користування та розпорядження власністю. В домоволодінні вони не мешкають вже більше одного року. Вважає, що право користування ОСОБА_2 та його доньки ОСОБА_3 домоволодінням припинилось у зв'язку з переходом права власності від ОСОБА_4 до неї.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнень від 24 квітня 2015 року, просить суд усунути їй перешкоди у володінні, користуванні, розпорядженні домоволодінням по вул. Антарктична, буд. 127 в м. Дніпропетровську, шляхом позбавлення ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 права користування домоволодінням. Усунути їй перешкоди у володінні, користуванні, розпорядженні домоволодінням по вул. Антарктична, буд. 127 в м. Дніпропетровську, шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.54-58).

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. Пояснила, що вони зверталися до відповідних органів, щодо зняття з реєстраційного обліку. Письмово до відповідача ОСОБА_2 про виселення не зверталися. В домоволодінні зареєстровано дві особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4, це підтверджується домовою книгою та довідкою квартального. Щодо реєстрації малолітньої дитини відомо не було.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили відмовити у їх задоволенні. ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 пояснив, що йому не було відомо про зміну власника домоволодіння. Дізнався про це лише з апеляційної скарги на судове рішення в іншій справі. Наразі багато справ розглядається в суді, які пов'язані з цією. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська про вселення його малолітньої дитини в спірне домоволодіння не скасовано. Справа перебуває у ВССУ. Його було вселено у домоволодіння за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області але скасовано ВССУ та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, на разі ще не розглянута. Позивач чинить перешкоди, у будинку речі дитини та інші, замки поміняні, всі комунікації вимкнено, мешкати там не можливо.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили задовольнити. ОСОБА_4 пояснив, що раніше власником домоволодіння був він. Не заперечує знатися з реєстрації, в домоволодінні не живе. Відповідач ОСОБА_2 в домоволодінні також не мешкає з 2014р. Зазначив, що дійсно наразі є справи в суді, які ще не розглянуті. Акт державного виконавця про вселення ОСОБА_2 та його малолітньої доньки було скасовано ухвалою Самарського районного суду, оскільки було вселено їх не приймаючи до уваги те, що рішення не набрали законної сили.

Третя особа Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явилися надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства, враховуючи інтереси дитини (а.с.43).

Треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Самарський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 16 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться по вул. Антарктична, буд. 127 в м. Дніпропетровську, загальною площею 79,2кв.м., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 51 (а.с.8-9).

В пункті 1.4 зазначений договір містить відомості про те, що домоволодіння по вул. Антарктична, буд. 127 у м. Дніпропетровську зокрема у спорі не перебуває, будь-яких прав у третіх осіб щодо домоволодіння немає.

16 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки №127 по вулиці Антарктичній площею 0,0442 га, кадастровий номер :09:185:0003, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 54 (а.с.12-13).

Право власності на домоволодіння та земельну ділянку по вул. Антарктична, буд. 127 в м. Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_1, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.10-11, 14-15).

З довідки голови квартального комітету № 25 від 14.01.2015р. виданої ОСОБА_4 вбачається, що в домоволодінні по вул. Антарктична, буд. 127 в м. Дніпропетровську Строгонов ОСОБА_9 зареєстрований, але не проживає (а.с.18).

20 лютого 2015 року на виконання виконавчого листа № 2/206/1120/14, виданого 17.09.2014р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська про вселення малолітньої дитини було вселено у домоволодіння № 127 по вул. Антарктична в м. Дніпропетровську Строгонова ОСОБА_9 та його малолітню дитину ОСОБА_3. Зауважень не надходило, що підтверджується актом державного виконавця Іваненко М.Ю. (а.с.19).

Згідно акту про непроживання від 27.01.2015р. складеного головою квартального комітету №25 Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, членами квартального комітента, сусідами 4 чоловік, про те що з 16.01.2015р. по 27.01.2015р. року в домоволодінні № 127 по вул. Антарктична в м. Дніпропетровськ Строгонов ОСОБА_10 зареєстрований, але не проживає (а.с.20).

З акту про непроживання від 27.01.2015р., складеного головою квартального комітету №25 Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, членами квартального комітента, сусідами 4 чоловік, про те що з 31.01.2014р. по 27.01.2015р. року в домоволодінні № 127 по вул. Антарктична в м. Дніпропетровськ Строгонов ОСОБА_9 зареєстрований, але не проживає. Також не проживає у домоволодінні його малолітня дитина та дружина ОСОБА_11 (а.с.21).

Згідно актів про проживання від 24 липня 2014р. та 19.11.2014р. складеного головою квартального комітету №13 Красногвардійського району м. Дніпропетровська, сусідами по вул. Вахрушева буд. 53а, по вул. Шкільна, буд., про те що з січня 2014 року по вулиці Вахрушева в м. Дніпропетровську проживає ОСОБА_2 зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_11 та малолітньою донькою ОСОБА_12 (а.с.22).

27 січня 2015 року ОСОБА_1 зверталася з заявою до Самарського РВ м. Дніпропетровська ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з проханням повідомити хто зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримала відповідь, що у картотеці відсутня інформація щодо зареєстрованих осіб, ця інформація знаходиться у будинковій книзі за вказаною адресою (а.с.24-25).

23 січня 2015р. на звернення ОСОБА_1 про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по вул. Антарктична, буд. 127, Самарським районним відділом в м. Дніпропетровську ГУ ДМС їй було роз'яснено порядок зняття з реєстрації місця проживання згідно ЗУ "Про свободу пересування та вільний вібір місця проживання в Україні" (а.с.26).

З домової книги для реєстрації проживаючих у ІНФОРМАЦІЯ_3, розпочатої 20.12.1984р. вбачається, що в будинку зареєстровані ОСОБА_13, 1958р.н., ОСОБА_14, 1960р.н., ОСОБА_2, 1980р.н., ОСОБА_4, 1985р.н., що спростовує твердження позивача, що в домоволодінні зареєстровано лише дві особи відповідачі (а.с.27-32).

Крім того, як вбачається з довідки адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області малолітня ОСОБА_3, 26.04.2014р.н., з 26.05.2014р. зареєстрована у спірному домоволодінні по вул. Антарктична, буд. 127 (а.с.34).

27 квітня 2015 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/1173/15-ц, провадження 4-с/206/14/15, яка набрала законної сили 05 травня 2015 року скаргу ОСОБА_4, заінтересовані особи: Державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_15 та ОСОБА_2 на дії державного виконавця задоволено. Визнано дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_15 неправомірними. Скасовано акт державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_15 від 20.02.2015р. про вселення ОСОБА_3, 2014р.н. в будинок №127, розташований по вул. Антарктичній у м. Дніпропетровську. Зобовязано державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_15 винести постанову про повернення виконавчого документу у порядку ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із прийняттям до розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області апеляційної скарги на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2014р. у справі №206/4550/14-ц (а.с.66-67).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням до вирішення цивільних справ № 206/2040/15-ц за позовом ОСОБА_4 Сергійорвича до ОСОБА_2, третя особа: Самарський районний відділ у м. Дніпропетровську ГУДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні домоволодінням шляхом виселення, зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, про визнання права на проживання та вселення, та цивільної справи № 206/1504/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні житловим будинком та виселення (а.с.68).

Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доведення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року, яке оскарджувалося в Апеляційному суді Дніпропетровської області та залишено без змін, тобто на час розгляду даної справи є таким, що набрало законної сили, вселено малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в будинок №127 по вул. Антарктичній у м. Дніпропетровську. Наразі справа перебуває на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України (а.с.75-76, 73-74).

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного.

Зазначені спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У відповідності до ст. 47 Конституції України, кожен громадянин України має право на житло.

За змістом ст.ст. 321, 383 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Також ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проте згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Також відповідно до ст. 157 ЖК України Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, п. 33 Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Із роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, п. 34 під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

На думку суду продавцем було умисно приховано наявність судових спорів, реєстрацію інших осіб та не повідомлено про вселення у спірне домоволодіння малолітньої дитини ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_2 змушений проживати з сімєю за іншою адресою внаслідок наявності спорів з приводу користування спірним житлом, внаслідок чого немає підстав на час розгляду даної справи вважати ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_3 такими, що втратили право користування домоволодінням. Внаслідок цього необхідно відмовити у задоволенні позову в цій частині, а позивач ОСОБА_1, якщо їй дійсно не було відомо про наявність спорів про право проживання, вселення, має право ініціювати питання про розірвання договору купівлі-продажу чи визнання його недійсним в судовому порядку.

Крім того, позивач придбавала домоволодіння та земельну ділянку під час аналогічного стану, і ці обставини не чинили перешкод в розпорядженні майном.

Що стосується позовних вимог про виселення відповідачів з домоволодіння, то ця вимога також не підлягає задоволенню, оскільки жоден з відповідачів у домоволодінні на час розгляду даної справи не проживають, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами.

Тому підстав для виселення відповідачів з домоволодіння № 127 по вул. Антарктичній у місті Дніпропетровську не має.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №127 по вул. Антарктичній, позовні вимоги ним визнані в повному обсязі.

Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60грн.

Керуючись ст. ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 116, 156, 157 ЖК України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком №127 по вул. Антарктичній у м.Дніпропетровську, із зняттям з реєстраційного обліку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков