Справа № 464/3824/15-ц
пр.№ 2/464/1183/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2015 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань Кравс С.В.

з участю представника позивача Мельник Л.Я.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул Сихів» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

встановив:

Позивач ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнювали і остаточно просить відповідною заявою від 26.06.2015 солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 за період з 01.02.2009 по 01.03.2015 в розмірі 2400,85 грн. та за послуги з теплопостачання за період з 01.09.2008 по 01.03.2015 в розмірі 5102,71 грн., які надаються у квартиру №36 цього будинку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» являється виконавцем житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1, а також забезпечує подачу теплової енергії до даного будинку. У квартирі №36 цього будинку проживають відповідачі як співвласники житла. Всупереч вимогам чинного законодавства відповідачі, проживаючи і користуючись послугами, які надаються силами позивача, не виконують обов'язку і не несуть витрат за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку та за центральне опалення. У зв'язку з порушенням термінів оплати з боку відповідачів за період з 01.02.2009 по 01.03.2015 утворилась заборгованість за утримання будинку та обслуговування будинку в розмірі 2400,85 грн., а за період з 01.09.2008 по 01.03.2015 за теплопостачання в розмірі 5102,71 грн. Вказані суми боргу просить стягнути з відповідачів солідарно в примусовому порядку, а також відшкодувати понесені судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача Мельник Л.Я., діючи згідно довіреності №544 від 04.06.2015 (а.с.68), уточнені позовні вимоги підтримала. Вказала, що відповідачі як співвласники зареєстровані і проживають у АДРЕСА_1 і всилу вимог ст.68 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов'язані нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг, зокрема, за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території та за послуги з централізованого опалення. Оскільки позивачем надавались послуги з централізованого опалення квартири відповідно до укладеного договору з виробником послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується рядом укладених угод із спеціалізованими підприємствами, що надають послуги з дератизації та дезінфекції, освітлення місць загального користування, вивезення сміття, аварійними службами та актами виконаних робіт, тому відповідачі зобов'язані сплатити вказані послуги. Зазначила, що відповідачами надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуги з централізованого опалення оплачувалися не регулярно, розмір заборгованості, який виник внаслідок нерегулярної оплати і не в повному обсязі просить стягнути примусово.

Також зазначає, що для заявлених позовних вимог позовна давність не сплила, оскільки житлово-комунальні послуги надавалися відповідачам належним чином і останні ними користувались, борг визнавали, оскільки вносили помісячну оплату за житлово-комунальні послуги, а тому просить стягнути із відповідачів суму заборгованості у повному розмірі. Покликається на розрахунки, копії договорів.

Відповідач ОСОБА_3, діючи від імені інших відповідачів на підставі довіреностей (а.с.36, 37,38), позовні вимоги заперечив та пояснив, що дійсно являється співвласником та проживає в АДРЕСА_1 разом з дружиною та дітьми. Однак вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем безпідставно, оскільки станом на 01.01.2009 заборгованість перед позивачем не існувала, він отримував субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Факт отримання субсидії його сім'єю, на думку відповідача, свідчить виключно про фальсифікацію нарахованої заборгованості. Крім цього, вважає, що послуги з централізованого опалення були неякісними, оскільки згідно його заяв у приміщення його помешкання подача опалення здійснювалася неналежної якості, середня температура у приміщеннях не перевищувала 13-16 градусів за Цельсієм. Також вважає неправомірним нарахування заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки позивачем при нарахуванні застосовувалися тарифи, що були визнані в судовому порядку незаконними і нечинними. Зазначає, що неодноразово протягом трималого періоду часу звертався до позивача стосовно здійснення перерахунку шляхом зарахування зайво отриманих від нього коштів в рахунок майбутніх платежів, натомість його заяви залишені позивачем без належного реагування. Визнав, що деякий час здійснював оплату послуг в тих розмірах, в яких би був зобов'язаний при наявності субсидії. При цьому, здійснюючи плату за житлово-комунальні послуги в межах платежів за один місяць в розмірі, що не перевищував субсидії, неодноразово в судовому порядку звертався стосовно відмови у призначенні житлової субсидії. Вважає, що позивачем заявлено позов після спливу трьох річного строку для звернення до суду із цими вимогами, тому просить відмовити в задоволенні позову за спливом позовної давності та за безпідставністю. В заперечення на позов покликається на копії ухвал суду про скасування судових наказів, ухвал про залишення позову без розгляду, заяви, адресовані позивачу, скарги на імя Прем'єр -Міністра України, лист Секретаріату Кабінету Міністрів України, листи Міністерсту праці та соціальної політики України, інші скарги, які вважає вичерпними.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оглянувши матеріали справи №2-н-4485/09, №2-1202/10, №1319/3121/12, №464/2386/14-ц, суд приходить до наступного.

Як вбачається з довідки з місця проживання, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб, з яких 4 співвласників - відповідачі по справі подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3, їх діти - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з неповнолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Встановлено, що житлово-комунальні послуги з утримання та обслуговування цього будинку та прибудинкової території надаються силами позивача, що не спростовано відповідачем про існування і підписання ряду відповідних договорів, укладених між позивачем та комунальними службами.

З копії договору №1433/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2012, укладеного з ЛМКП «Львівтеплоенерго», вбачається, що позивач забезпечує подачу теплової енергії до даного будинку. (а.с. 13, 14-17)

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Аналогічно цьому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також обов'язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст.68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Плата за комунальні послуги, відповідно до ст.67 ЖК України, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами, нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ, її розмір розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

З представлених позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачі за надані послуги по утриманню і обслуговуванню житлового будинку не в повному розмірі здійснювали оплату, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 2400,85 грн.: 01.02.2009 - 31.12.2009 - 1267,44 грн., 2010 рік - 1152,12 грн., 2011 рік - переплата 49,33 грн., 2012 рік - 1,31 грн., 2013 рік - переплата 7 грн., 2014 рік - 33,36 грн., 01.01.2015 - 01.03.2015 - 2,95 грн.; за надані послуги з центрального опалення в розмірі 5102,71 грн.: 01.09.2008 - 31.12.2008 - 291,01 грн., 2009 рік - 2824,41 грн., 2010 рік - 2434,03 грн., 2011 рік - 40,35 грн., 2012 рік - 82,14 грн., 2013 рік - переплата 121,38 грн., 2014 рік - переплата 447,85 грн.

Даний розрахунок суд приймає як належний та допустимий доказ, оскільки доказів протилежного відповідач не представив.

Покликання відповідача на ту обставину, що відсутня заборгованість перед позивачем з огляду на призначену субсидію не спростовують правильність нарахування за спожиті послуги.

Стаття 610 ЦК Українивстановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ №45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року №572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року, плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Оскільки ряд договорів, укладених з комунальними службами, та акти виконаних робіт підтверджують факт надання послуг щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством, слід вважати встановленим, що розмір плати за такі послуги позивач правомірно нараховує відповідачам, а отже, правомірно ставить вимогу про стягнення такої заборгованості.

Також враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013, і згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

В силу вимог ч. 1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Враховуючи те, що обов'язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону, і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості, а тому суд прийшов до висновку, що відповідачі заборгували позивачу за надані житлово-комунальні послуги.

При цьому, відповідач, будучи наділеним правом подання доказів, в порядку ч. 1 ст.60 ЦПК України не подав жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність та необгрунтованість вимог позивача, не переконав суд у своїй правоті та не довів обставини, на які посилається в обґрунтування своїх заперечень.

Протягом всього судового розгляду відповідач надавав пояснення про те, що, на його думку, послуги позивача є неякісними, але жодного разу так і не зазначив, в чому саме воно полягає, при цьому визнаючи не оскарження ним якості цих послуг в судовому порядку.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

В п. 3 ст.27 ЦПК України визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Пояснення відповідача підлягають критичній оцінці судом, оскільки вони полягали в зазначені обставин, які виключали одна одну. Так, відповідач надав пояснення про те, що здійснював оплату згідно норм наданої субсидії і одночасно погодився, що тривалий час не отримував субсидію, з приводу чого звертався в різні інстанції, непогоджууючись з відмовою у призначенні. Також відповідач визнав, що постановою Сихівського районного суду м.Львова в 2011 році з ОСОБА_4 стягнуто зайво отримані кошти по наданню субсидії (№2а-98/11), залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду. Крім того, будучи не задоволений якістю температурного режиму, відповідач не викликав представників позивача для замірювання температурного режиму спірних послуг, обмежившись лише написанням заяв позивачу, що не є актами -претензіями, оформленими у відповідності до положень ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відтак, не можуть бути належними доказами у справі для звільнення відповідачів від обов'язку такі послуги оплатити.

В ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень.

Отже, з претензіями щодо дотримання позивачем стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг відповідач мав можливість звернутись у вказаному порядку, однак суду не надано жодного доказу, що відповідачем здійснювались дії, які б свідчили про намагання поновити порушене право або захистити його в спосіб, передбачений законом. Всі надані відповідачем пояснення свідчать про намагання уникнути негативних для нього та його родини наслідків сплачувати раніше отримані спірні послуги, а не про будь-яке порушення їх прав чи наявність правових підстав для їх захисту.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Одночасно вирішуючи питання про підставність позовних вимог суд враховує, що відповідно до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як встановлено в судовому засіданні, заборгованість відповідачів перед позивачем по оплаті житлово-комунальних послуг почала виникати з 01.02.2009, а за посгули з центрального опалення з 01.09.2008, що поза межами передбаченого законом строку для звернення позивача до суду за захистом свого права.

Однак, положеннями ч.1 ст.264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається з представленого розрахунку (а.с.43-44) відповідач протягом спірного періоду, за який виникла заборгованість, періодично оплачували нараховані послуги з утримання будинку та прибудинкової території частинами, що перевищували нарахування за поточний місяць, чим частково погашали заборгованість за попередні місяці (травень 2012 року) Таким чином, відповідачі, здійснюючи періодичне погашення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, визнавали наявний борг по оплаті послуг перед позивачем, у зв'язку із чим переривали перебіг позовної давності для заявлених позовних вимог. Тому суд вважає, що підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку із спливом позовної давності не має.

Як вбачається з розрахунку за центральне опалення (а.с.45), відповідачі також здійснювали оплату за послугу з централізованого опалення в розмірі раніше наданої їм субсидії, тоді як таку не отримували, у березні, квітні, травні 2012 року здійснили платежі, що перевищували розмір щомісячних нарахувань, а відтак це свідчить про те, що нараховану заборгованість за попередні періоди по оплаті послуги з централізованого опалення відповідачі визнавали, що свідчили про переривання позовної давності.

Одночасно судом враховано, що позивач звертався до суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги (№2с-725/09, 464/3992/14-ц, 464/251/15-ц), які скасовані ухвалами Сихівського районного суду м. Львова, що у відповідності до положень ч.2 ст.264 ЦК України також свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Отже, з відповідачів як співвласників належного їм помешкання на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані та спожиті житлово-комунальні послуги та з центрального опалення в солідарному порядку.

Таким чином, позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а позов слід задовольнити в повному обсязі.

Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір по 60,90 грн. з кожного, сплачені останнім і які документально підтверджені (а.с.1)

Керуючись ст..ст.11, 60, 88, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, ст.ст.264, 610 ЦК України, ст.ст.67,68 ЖК України,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул Сихів» заборгованість за утримання та обслуговування будинку в розмірі 2400 грн. 85 коп., за послуги з центрального опалення в розмірі 5102 грн. 71 коп., а разом 7503 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул Сихів» судові витрати в розмірі 60 грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул Сихів» судові витрати в розмірі 60 гн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул Сихів» судові витрати в розмірі 60 грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул Сихів» судові витрати в розмірі 60 грн. 90 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Ю.Горбань