У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Труш Марія Олександрівна, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, поновлення права власності та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 19 квітня 2013 року вона купила в ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_5, квартиру АДРЕСА_1. Враховуючи, що відповідачі після відчуження квартири втратили право користування нею, відмовляються її звільнити добровільно, просила задовольнити позов.

У липні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом. Зазначали, що з травня до листопада 2012 року відносно сина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 були порушені кримінальні провадження за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Під впливом тяжких обставин ОСОБА_2 була надана довіреність незнайомій особі ОСОБА_5 з метою зняття звинувачень відносно його сина ОСОБА_3 ОСОБА_5 на підставі зазначеної довіреності розпорядився майном ОСОБА_2 на свій розсуд, ціна, за яку продана квартира, занижена, гроші за її продаж власнику не передані. Посилаючись на викладене, просили задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року, первісний позов задоволено. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із цієї квартири. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як установлено судами, 25 липня 2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

16 листопада 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю. посвідчено довіреність за реєстровим № 3638, відповідно до якої ОСОБА_2 надав повноваження на ім'я ОСОБА_5 бути його представником в усіх компетентних органах з питання замовлення та отримання всіх необхідних документів для відчуження належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, визначаючи ціну та умови на власний розсуд з наданням права отримання необхідних довідок та документів, отримання витягів із реєстру прав власності на нерухоме майно у відповідному бюро технічної інвентаризації, у тому числі, довідки про зареєстрованих осіб, висновку про експертну грошову оцінку квартири, бути представником із питань реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав, робити від його імені заяви, у тому числі заяву про належність майна на праві особистої приватної власності, розписуватися за нього, підписувати договір купівлі-продажу, сплачувати необхідні платежі та податки, отримувати належні грошові кошти.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш М.О. за реєстровим № 561, ОСОБА_5, який діяв на підставі вказаної довіреності, продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвала право власності за собою.

Як убачається із позовної заяви, як на підставу вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з травня до листопада 2012 року щодо його сина ОСОБА_3 було порушено кримінальні провадження № 77, № 94, № 05 за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, які були сфабриковані з метою отримання матеріальної винагороди, у зв'язку з чим, під впливом тяжких обставин, він видав довіреність ОСОБА_5, з яким не був знайомий, із метою зняття звинувачень щодо його сина.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачами за зустрічним позовом не надано доказів про те, що довіреність була видана ОСОБА_2 під впливом тяжких обставин.

Судом встановлено, що 22 вересня 2014 року начальником слідчого відділу Київського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області винесено постанову про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 щодо зазначених обставин за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Із матеріалів справи вбачається, що кримінальні справи щодо ОСОБА_3 закриті постановами старшого слідчого прокуратури Одеської області від 13 вересня та 15 листопада 2012 року за відсутністю складу злочину та недоведеністю участі у скоєнні злочину, відповідно, тобто раніше, ніж видано довіреність (16 листопада 2012 року).

Отже, обставин під впливом яких, як зазначає ОСОБА_2, він видав довіреність, на час її видачі не існувало.

Для визнання недійсним правочину з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, є не тільки його вчинення під впливом тяжкої обставини, а і вкрай невигідні умови.

Між тим, видача довіреності є уповноваження представника на вчинення певних дій, обсяг яких визначається особою, яку представляє представник, на її власний розсуд.

Наділення представника обсягом повноважень залежить виключно від волевиявлення вказаної особи, при цьому можливість висування представником до останньої будь-яких умов виключається, він не є контрагентом, а, відповідно, існування невигідних умов для особи, яка видала довіреність, у такому випадку виключається.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та встановлених судами на підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, обставин і зроблених в ухвалених ними судових рішеннях висновків, у зв'язку з чим підстави для їх скасування і її задоволення відсутні.

Не отримання виручених від продажу спірної квартири коштів від представника не може тягти за собою визнання правочину недійсним.

Не виконання обов'язку по передачі отриманих за угодою коштів є підставою для їх стягнення шляхом подання відповідного позову.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова