Справа № 368/357/15ц Головуючий у І інстанції Кириченко В.І.
Провадження № 22-ц/780/3466/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 25.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Голуб С.А., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4, про стягнення аліментів, додаткових витрат ,-

встановила:

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат.

Позов мотивувала тим, що між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб, від якого вони мають повнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

19 січня 2005 року шлюб між сторонами розірвано. Повнолітня дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Батько дитини не надає їй добровільно коштів на утримання дочки, яка після досягнення повноліття продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги батька у звязку з цим.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 17.02.2015 року, на період навчання дочки, але не більше ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років та додаткові витрати на навчання повнолітньої доньки у розмірі 6720 грн. на підставі ст. 185 СК України.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 24 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 17.02.2015 року, на період навчання дочки, але не більше ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати частині відмови в задоволенні позову, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що навчання дитини у вищому навчальному закладі є, на її думку, додатковими витратами на дитину в розумінні статті ст. 185 СК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з положень до ст. ст. 182, ч.1 200 СК України та врахував те, що дочка власного доходу не має і перебуває на утриманні матері. Відповідач працює і отримує зарплату. Розмір аліментів менший ніж той, що сплачував на неповнолітню дочку при тих самих сімейних умовах наявність на утриманні малолітньої дочки, відсутність доходу у дружини. Обовязку утримувати сина дружини у відповідача згідно законодавства немає.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат, суд дійшов висновку, що вказані витрати не є додатковими витратами, повязаними з розвитком здібностей дочки в розумінні положень ст. 185 ч.2 СК України, а є витратами у звязку з продовженням навчання повнолітньої дочки в розумінні положень ст.199 ч.1 СК України.

Такий висновок суду є правильним.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ОСОБА_3 укладено шлюб, від якого вони мають повнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

19 січня 2005 року шлюб між сторонами розірвано. Повнолітня дочка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Батько дитини не надає їй добровільно коштів на утримання дочки, яка після досягнення повноліття продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги батька у звязку з цим.

Відповідач ОСОБА_3 працює в УДАІ ГУ МВС України в Київській області та займає посаду інспектора дорожньо-патрульної служби, має заробітну плату за період жовтень 2014-березень 2015 року в сумі 20820,80 гривень та має на утриманні доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено відповідно до ч.1 ст.199 СК України, що відповідач зобовязаний утримувати свою повнолітню дочку до досягнення 23 років, так як дочка продовжує навчання в Київському університеті права Національної академії наук України і потребує у звязку з цим матеріальної допомоги батька для харчування, придбання одягу, проїзду до місця навчання який може надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.

Визначаючи розмір аліментів, суд дав належну оцінку доказам по справі у повній відповідності до положень ст. 212 ЦПК України, і ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) дійшов вірного висновку з яким погоджується і колегія суддів. На думку колегії суддів, такий розмір аліментів буде відповідати потребам дитини та можливостям батька, який працює та отримує регулярний дохід.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про стягнення додаткових витрат, дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини між сторонами в даному випадку регулюються ст. 199 СК України, а не ст.185 СК України,яка передбачає участь батьків у додаткових витратах на дитину. Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, разом з тим дочка сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час розгляду справи судом досягла повноліття і у зв»язку з цим втратила правовий статус дитини, глава 15 СК України та ст. 185 СК України зокрема не може регулювати обов»язки батька відносно повнолітньої дочки ОСОБА_5, оскільки обов»язки відповідача відносно повнолітньої доньки передбачені главою 16 СК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :