У Х В А Л А

2 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Романюка Я.М., Григор`євої Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2014 року, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Вінницької міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕТ ГРУПП», про скасування рішення,

встановила:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_3 просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 377 ЦК України, частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, статей 30, 42 ЗК України 1990 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції залишаючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції без змін, виходив із того, що у позивача не виникло жодних прав на спірну земельну ділянку, яка є прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1. Рішенням органу місцевого самоврядування про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, права позивача не порушуються, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 20 січня 2010 року, як суд касаційної інстанції, керуючись частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, статей 30, 42 ЗК України 1990 року, виходив із того, що при відчужені земельної ділянки, яка знаходиться у спільній сумісній власності без визначення часток, співвласник має право розпоряджатися земельною ділянкою у такій же частині в якій йому належить на праві власності нежитловий будинок.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Вінницької міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕТ ГРУПП», про скасування рішення за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2014 року, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Григор'єва

В.М. Сімоненко