РІШЕННЯ

Іменем України

м. Селидове 28 травня 2015 року

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючий - суддя Моцний О.С., при секретарі Нарижній О.Г., за участі прокурора Яворської Г.В., представника неповнолітнього ОСОБА_1, представників відповідача Шашкова В.В., Дводненко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом Селидівської міжрайонної прокуратури, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до відділу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове про зобов'язання виплатити одноразову допомогу

ВСТАНОВИВ

Селидівський міжрайонний прокурор звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що прокуратури надійшла скарга представника неповнолітнього ОСОБА_1 щодо відмови посадових осіб відділу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове призначити та виплати одноразову допомогу в розмірі не менше п'ятирічної заробітної плати потерпілого ОСОБА_5, оскільки посадові особи вважають, що неповнолітній ОСОБА_4 не є членом сім'ї потерпілого. Вважає дану відмову незаконною та необґрунтованою. На підставі цього просить визнати за неповнолітнім ОСОБА_4 право на отримання одноразової допомоги в розмірі не меншому за п'ятирічну заробітну плату потерпілого ОСОБА_5 та нарахувати й виплатити неповнолітньому ОСОБА_4 суму одноразової допомоги в розмірі не менше за п'ятирічну заробітну плату потерпілого ОСОБА_5 відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Прокурор в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити.

Представник неповнолітнього в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити.

Представники відповідача, що діють на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснили, що відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не менше за п'ятирічну заробітну плату потерпілого, а неповнолітній ОСОБА_4 не є членом сім'ї загиблого, оскільки мешкав окремо в с. Цукурине у бабусі, а тому не має права на отримання даної допомоги. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюються сторонами, що неповнолітній ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5, що підтверджене свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданого 13 червня 1997 року Цукуринської селищною радою м. Селидове Донецької області.

Відповідно до Акту № 5 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 29 квітня 2014 року ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання трудових обов'язків у третю зміну на ВП «шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля».

Згідно ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Відповідно до ч. 7 ст. 28 вказаного Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Рішенням Селидівського міського суду від 11 липня 2014 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та при ухваленні даного рішення було встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживав зі своїм батьком - ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній праві, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними спільно не проживає.

На підставі викладеного, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що неповнолітній ОСОБА_4 не є членом сім'ї загиблого, оскільки такий висновок відповідача не ґрунтується на положеннях закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст. 16 ЦК України.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За результатом розгляду справи, суд дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість, законність заявлених позовних вимог та можливість їх задоволення, з застосуванням механізму захисту порушених прав, оскільки відповідач порушив право неповнолітнього ОСОБА_4 на отримання одноразової допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов Селидівської міжрайонної прокуратури, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до відділу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове про зобов'язання виплатити одноразову допомогу - задовольнити.

Визнати право за неповнолітнім ОСОБА_4 на отримання одноразової допомоги в розмірі не меншому за п'ятирічну заробітну плату потерпілого ОСОБА_5

Зобов'язати відділ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове нарахувати та виплатити одноразову допомогу неповнолітньому ОСОБА_4 в розмірі не меншому за п'ятирічну заробітну плату потерпілого ОСОБА_5 відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя