У Х В А Л А

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Григор'євої Л.І.,
Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16 березня 2007 року між нею та закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» далі - ЗАТ «Альфа-Банк») був укладений кредитний договір № 800000093, відповідно до умов якого їй було надано кредит у сумі 37 тис дол. США для часткової оплати вартості квартири з процентною ставкою 11 % річних, з кінцевим терміном повернення 16 березня 2022 року. З серпня 2008 року відповідачем в односторонньому порядку було збільшено розмір процентної ставки до 15 % річних з подальшим здійсненням розрахунку заборгованості за кредитним договором за цією процентною ставкою. Вважає, що відповідачем було порушено її права, як споживача та неправомірно розраховано розмір процентної ставки.

Посилаючись на вищенаведене, просила зобов'язати публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») здійснити перерахунок процентів за кредитним договором за період з 29 травня 2011 року по 29 травня 2014 року за процентною ставкою 11 % річних.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 23 травня 2012 року, 4 липня 2012 року та 12 вересня 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту четвертого частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, відмовляючи в позові, виходив з того, що умовами кредитного договору, зокрема пунктом 7.1.2 передбачено зміну розміру процентів за користування кредитом в односторонньому порядку, у випадку прийняття такого рішення кредитор надсилає позичальнику рекомендованим листом повідомлення не пізніше 7 днів до дати зміни процентної ставки, що й було ним зроблено.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року, на яку посилається заявниця як на приклад невідповідності висновку, зробленого в справі, про перегляд якої подано заяву, висновку наявному в зазначеній постанові, зазначено, що умовами кредитного договору передбачено що розмір процентної ставки переглядається сторонами один раз на рік не пізніше 20 числа березня місяця кожного року користування кредитом, про що укладається відповідна додаткова угода між кредитором і позичальником. Всі зміни та доповнення до нього мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Постанови Верховного Суду України від 4 липня 2012 року та 12 вересня 2012 року, на які посилається заявниця у своїй заяві, не містять висновків щодо застосування норм матеріального права, оскільки у задоволенні заяв про перегляд судових рішень було відмовлено у зв'язку з їх необгрунтованістю.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Григор'єва
Ю.Л. Сенін