Номер провадження: 22-ц/785/5212/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсаційних виплат у звязку з ліквідацією підприємства,

в с т а н о в и л а:

18 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, який остаточно уточнила 20 квітня 2015 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 вересня 2004 року вона була прийнята на роботу на посаду контролера-рубщика Дочірнього підприємства «Сільський кооперативний торг» Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія» (далі ДП «Сількоопторг» В-Михайлівського РСТ «Надія»). 26 липня 2012 року вона отримала виписку із наказу голови ліквідаційної комісії та в.о. директора ДП «Сількоопторг» ОСОБА_4 про попередження про подальше звільнення з посади касира-контролера з 26 липня 2012 року у звязку з ліквідацією підприємства. 27 серпня 2012 року ДП «Сількоопторг» було ліквідовано. 26 серпня 2012 року вона отримала поштою розпорядження по В-Михайлівському РСТ «Надія» №22 від 26 серпня 2012 року про звільнення її з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією ДП «Сількоопторг», засновником якого є ОСОБА_5 РСТ «Надія». До теперішнього часу вона не отримала належно оформлену трудову книжки з записом про звільнення. Заборгованість по заробітній платі за червень-липень 2012 року в розмірі 1118 грн. (1118 грн. : 2 = 559 грн. х 2), за невикористану відпустку за 2009-2012 роки 1416,50 грн. (за 2009 рік 450,50 грн., за 2010 рік 460,50 грн., за 2011 рік 505,50 грн.). Всього середній заробіток за період з серпня 2012 року по 22 квітня 2015 року складає 20799,28 грн.

Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_3 просила суд позов задовольнити (а.с. 1-3, 86).

Представник відповідача, ОСОБА_5 РСТ «Надія», проти позову заперечував й в своїх усних і письмових поясненнях зазначав, що постановою правлення Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія» та РК профспілки від 02 червня 2009 року №27 «Про припинення господарської діяльності ДП «Сількоопторг» діяльність цього підприємства припинено у звязку з ліквідацією і створено ліквідаційну комісію, головою якою є ОСОБА_6. Розпорядженням В-Михалівського РСТ «Надія» №9 від 11 березня 2010 року у звязку з ліквідацією цього підприємства з 11 березня 2010 року була звільнена з роботи його директор ОСОБА_7, в.о. директора ДП «Сількоопторг» була призначена голова ліквідаційної комісії ОСОБА_6, а ОСОБА_7 зобовязано до 01 квітня 2010 року передати за актом приймання-передачі всі бухгалтерські документи з моменту створення підприємства, штамп, печатку. Голову ліквідаційну комісії зобовязано після приймання трудових книжок провести звільнення персоналу підприємства у звязку з ліквідацією. ДП «Сількоопторг» було припинено юридичну особу на підставі рішення засновників про його ліквідацією, про що 27 серпня 2012 року проведена відповідна державна реєстрація згідно повідомлення держаного реєстратора Великомихайлівської районної державної адміністрації від 27 серпня 2012 року за №150. Однак колишня директор ДП «Сількоопторг» ОСОБА_7 до цього часу утримує й не передала у свій час до ліквідаційної комісії книгу наказів по підприємству, печатку, трудову книжку позивачки, а також книгу обліку руху трудових книжок. Вказані обставини встановлені рішенням Великомихалівського районного суду Одеської області від 28 травня 2014 року у цивільній справі №498/321/14 за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_3 до В-Михайлівського РСТ «Надія» про стягнення компенсаційних витрат, яким у позові відмовлено. До позовної заяви у цій справі позивачка надала копію своєї трудової книжки із записом про її прийняття на посаду контролера-рубщика ДП «Сількоопторг» з 01 вересня 2004 року на підставі наказу №3. ДП «Сількоопторг» було юридичною особою й самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, директор підприємства має право приймати та звільняти з роботи працівників підприємства. Позивачка ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ДП «Сількоопторг», яке належним відповідачем у справі про оплату праці. У звязку з ліквідацією цього підприємства, позивачка не зверталась до ліквідаційної комісії з вимогами про нарахування та виплати заробітної плати. Тому підстав для задоволення позову немає (а.с. 11-12).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 96-100).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом порушенні норми матеріального та процесуального права (а.с. 102-106).

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_5 РСТ «Надія», просить скаргу відхилити у звязку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 вересня 2004 року позивачка ОСОБА_3 була прийнята на роботу на посаду контролера-рубщика ДП «Сількоопторг» В-Михайлівського РСТ «Надія» (а.с. 92).

26 липня 2012 року позивачка ОСОБА_8 отримала виписку із наказу голови ліквідаційної комісії та в.о. директора ДП «Сількоопторг» ОСОБА_4 про попередження про подальше звільнення з посади касира-контролера з 26 липня 2012 року у звязку з ліквідацією підприємства.

27 серпня 2012 року ДП «Сількоопторг» було ліквідовано. 26 серпня 2012 року вона отримала поштою розпорядження по В-Михайлівському РСТ «Надія» №22 від 26 серпня 2012 року про звільнення її з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією ДП «Сількоопторг» (а.с. 5).

Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Постановою правлення Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія» та РК профспілки від 02 червня 2009 року №27 «Про припинення господарської діяльності ДП «Сількоопторг» діяльність цього підприємства припинено у звязку з ліквідацією і створено ліквідаційну комісію, головою якою є ОСОБА_6 (а.с. 14).

Розпорядженням В-Михалівського РСТ «Надія» №9 від 11 березня 2010 року у звязку з ліквідацією цього підприємства з 11 березня 2010 року була звільнена з роботи його директор ОСОБА_7, в.о. директора ДП «Сількоопторг» була призначена голова ліквідаційної комісії ОСОБА_6, а ОСОБА_7 зобовязано до 01 квітня 2010 року передати за актом приймання-передачі всі бухгалтерські документи з моменту створення підприємства, штам, печатку, трудові книжки працівників, книгу обліку руху трудових книжок. Голову ліквідаційну комісії зобовязано після приймання трудових книжок провести звільнення персоналу підприємства у звязку з ліквідацією (а.с. 15-16).

ДП «Сількоопторг» було припинено як юридичну особу на підставі рішення засновників про його ліквідацією, про що 27 серпня 2012 року проведена відповідна державна реєстрація згідно повідомлення держаного реєстратора Великомихайлівської районної державної адміністрації від 27 серпня 2012 року за №150 (а.с. 17).

Однак колишня директор ДП «Сількоопторг» ОСОБА_7 до цього часу утримує й не передала до ліквідаційної комісії книгу наказів по підприємству, печатку, трудову книжку позивачки, а також книгу обліку руху трудових книжок (а.с. 17).

Зазначені обставини підтверджені свідченнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_4, відповіддю Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області від 18 квітня 2013 року №1560447/2001-029 на звернення позивачки ОСОБА_3 (а.с. 19-20, а також матеріалами кримінальної справи, які свідчить про те, що після припинення діяльності ДП «Сількоопторг» колишня директор ОСОБА_7 та касир-контролер ОСОБА_3 до серпня 2012 року продовжували працювати на ринку на своїх посадах (а.с. 77-79).

Вказані обставини встановлені рішенням Великомихалівського районного суду Одеської області від 28 травня 2014 року у цивільній справі №498/321/14 за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_3 до В-Михайлівського РСТ «Надія» про стягнення компенсаційних витрат, яким у позові відмовлено. До позовної заяви у цій справі позивачка надала копію своєї трудової книжки із записом про її прийняття на посаду контролера-рубщика ДП «Сількоопторг» з 01 вересня 2004 року на підставі наказу №3, що свідчить про те, що трудова книжка позивачки знаходится у колишнього директору ДП ОСОБА_10 (а.с. 92).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як розяснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у ч. 3 ст. 61 ЦПК України, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Верховного Суду України, зясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів приймає їх до уваги й вважає, що з достовірністю підтверджено, що колишня директор ДП «Сількоопторг» ОСОБА_7 до цього часу не передала до ліквідаційної комісії книгу наказів по підприємству, печатку, трудову книжку позивачки, книгу обліку руху трудових книжок, документи щодо робочого часу, нарахування та виплати заробітної плати працівникам цього підприємства, у тому числі, й позивачці ОСОБА_3

У п. 27 постанови №14 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року Верховний Суд України розяснив, що судам необхідно враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Згідно із п. 1.2 Статуту ДП «Сількоопторг» - підприємство є юридичною особою. Має відокремлено майно, самостійний баланс, свій фірмовий бланк, печатку з найменуванням, штамп, поточній, валютний та інші рахунки в установах банків, діє на принципах повного господарського розрахунку. ОСОБА_5 районне споживче товариство «Надія» не відповідає за зобовязаннями підприємства, а підприємство не відповідає за зобовязаннями ОСОБА_5 районне споживче товариство «Надія» (п.4.5. Статуту) а.с. 23-30.

Згідно із частинами 1,2, 3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_5 РСТ «Надія» не порушувало права позивачки ОСОБА_3, ДП «Сількоопторг» було юридичною особою й самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, директор підприємства має приймати та звільняти з роботи працівників підприємства. Позивачка ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ДП «Сількоопторг», яке є належним відповідачем у справі про оплату праці. У звязку з ліквідацією цього підприємства позивачка не зверталась до ліквідаційної комісії з вимогами про нарахування та виплати заробітної плати.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Посилання позивачки ОСОБА_3 в апеляційної скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд не врахував, що при звільненні з роботи у звязку з ліквідацією з нею не призвели належний розрахунок та не видали трудову книжку з записом про звільнення, не приймаються до увагу за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачі та відповідачі повинні були довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які вони посилались як на підставу вимог та заперечень проти позову.

Однак позивачка не надала суду доказів у підтвердження підстав позову, а саме, того, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

Судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що відповідач є засновником ДП ДП «Сількоопторг» й не може відповідати за ліквідовану юридичну особу, що підтверджується наявними у справі доказами.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 березня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2015 року, по справі №22-ц/785/4783/15 у задоволенні позову ОСОБА_7 до В-Михайлівського РСТ «Надія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено за викладених вище правових підстав.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_11

ОСОБА_2