Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/911/13-ц Головуючий у 1-й інст. Снігір В. М.
Категорія 30 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в особі Житомирської регіональної дирекції м. Житомира про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, уточненим в подальшому, та просив відшкодувати матеріальну і моральну шкоду з відповідачів, яка завдана внаслідок скоєння ДТП. В обґрунтування позову зазначив, що 01.12.2010 р. з вини водія ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої позивачу заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а його автомобіль - ВАЗ-21061 н/з НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень.

Позивач просив стягнути з відповідачів заподіяну кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування та становить 26890,94 грн., моральну шкоду в розмірі 149110,00 грн.; матеріальну шкоду, заподіяну механічним пошкодженням автомобіля в сумі 15928,45 грн.; матеріальну шкоду, заподіяною стійкою втратою професійної працездатності в розмірі 40% одноразово за період з 12.06.2011 р. по 01.12.2014р. в розмірі 18716,80 грн. та щомісячно по 40% мінімальної заробітної плати з 01.12.2014р. і безстроково; матеріальну шкоду в розмірі суми франшизи, що становить 510 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 10222,50 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 лютого 2015 року позов задоволено частково : стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок механічного пошкодження транспортного засобу в сумі 15928,45 грн., витрати на лікування в розмірі 25558,31 грн. та моральну шкоду - 2550,00 грн., всього - 44036,76 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 25000,00 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати, стягнуто з кожного з відповідачів по: 234,50 грн. судового збору в дохід держави, 2074,66 грн. витрат на проведення судової експертизи на користь ОСОБА_2 та 1333,30 грн. на правову допомогу позивача.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди в меншому розмірі та в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної втратою загальної та професійної працездатності, а також в частині відмови в стягненні франшизи скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги повністю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зменшуючи розмір моральної шкоди, суд не в повній мірі врахував глибину, тривалість та незворотність змін, які настали в його житті та стані здоров'я внаслідок ДТП; в частині відмови стягнення шкоди внаслідок втрати загальної та професійної працездатності позивач посилається на норми статті 1195 ЦК України та ч.1 ст.28, ч.1 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які мали б бути застосовані судом; в частині відмовити стягнення франшизи позивач вважає рішення таким, що прийняте всупереч ст.12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1166 ЦК України.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, непідтвердженим належними і допустимими доказами, що були досліджені в судовому засіданні, просить його змінити в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, яку зменшити з 25000,00 грн. до 4000,00 грн. та в частині розподілу судових витрат. В обґрунтування зазначив, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд значно завищив розмір такого стягнення, не враховуючи вимоги розумності і справедливості згідно ст.23 ЦК України. Крім того, зазначив, що позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України документально не підтвердив та не довів розмір витрат на правову допомогу, граничний розмір яких визначено відповідним законом, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «СГ «ТАС», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині стягнення з них 15928,45 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок механічного пошкодження транспортного засобу, 25558,31 грн. витрат на лікування та 1333,30 грн. витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Доводи апеляційної скарги в частині відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля обґрунтовуються, зокрема, тим, що в разі фізичного знищення автомобіля, розрахунок страхового відшкодування проводиться згідно ст.30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, апелянтом зазначено, що згідно п.12.1 ст. 12 вказаного закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/3426241 від 04.02.2010р. становить 510,00 грн. В частині витрат, понесених позивачем на лікування то такі витрати повинні бути обґрунтовані та документально підтверджені, згідно Розрахунку витрат на лікування обґрунтованим та підтвердженими є витрат в сумі 958,31 грн., таким чином витрати в сумі 25558,31 грн. апелянт вважає незаконними та необґрунтованими. В частині стягнення витрат на правову допомогу ПАТ «СГ «ТАС» посилається на ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно якої такий розмір не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні та під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. В частині відшкодування моральної шкоди, апелянт вказує, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000,00 грн. на одного потерпілого, таким чином «СГ «ТАС» може відшкодувати моральну шкоду в межах 5% ліміту, що складає 2550,00 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає, а апеляційні скарги ОСОБА_2 та ПАТ «СГ «ТАС» підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, 01.12.2010 року з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «ГАЗ-31105», д.н. НОМЕР_2 по вул. Жовтневій в м. Коростень сталася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої останній здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21061», д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2. Внаслідок ДТП позивач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.02.2013 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у страховій компанії ПАТ «Страхова група «ТАС» Житомирського регіонального відділення на умовах Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/3426241 з встановленням ліміту відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'я на одного потерпілого 51000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 25500 грн. з урахуванням франшизи 510 грн. (а.с.25,30-32 т.1).

Правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих під час експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 22 цього Закону (в редакції, яка діяла на час ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з положеннями ст. 23 України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням та діагностикою потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого.

Потерпілому, відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону, відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч.2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому законом розмірі, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок отримання тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, ОСОБА_2 змушений був на протязі значного терміну часу з 01.12.2010р. по 07.12.2010р. та з 28.12.2010р. по 10.01.2011р. лікуватися в Коростенській ЦМЛ та з 07.12.2010р. по 28.12.2010р. в Житомирській обласній клінічній лікарні з приводу : верхньо-заднього вивиху голівки правої стегнової кістки з переломом правої вертлюжної западини зі зміщенням відламків. А також 30.05.2011 року перенести операцію по тотальному гібридному ендопротезуванню на цементній основі правого кульшового суглобу. У зв'язку з чим, витратив на придбання ліків 825,19 грн., на оплату штучного кульшового суглобу 24600,00 грн. та на проїзд 133,12 грн.

Позивач надав суду оригінали чеків на придбання лікарських засобів для лікування, знеболюючих медикаментів після отриманої травми та на проведення протезування, відповідно до лікарських призначень, а також квитанції про придбання квитків на проїзд (а.с.4-16 т.1).

Суд першої інстанції ретельно перевірив надані докази і прийшов до обґрунтованого висновку, що в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню сума на придбання ліків в розмірі 825,19 грн., на придбання штучного кульшового суглобу 24600,00 грн. та на проїзд 133,12 грн., на загальну суму 25558,31 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідачів в частині необґрунтованості та незаконності вимог в частині понесених позивачем витрат на придбання штучного кульшового суглобу для проведення операції по тотальному гібридному ендопротезуванню на цементній основі правого кульшового суглобу в сумі 24600 грн. (а.с.4,6) є безпідставними. Відповідно до висновків комісійної судово-медичної експертизи № 252/14 від 21.10.2014р. після дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_2 мали місце наслідки у вигляді верхньо-заднього вивиху голівки правої стегнової кістки з переломом вертлюжної западини зі зміщенням відламків, який ускладнився розвитком асептичного некрозу голівки з порушенням кісткової цілісності підголовчатої зони правої стегнової кістки, що обумовило необхідність протезування правого кульшового суглоба (а.с.225-235 т.1). Колегія суддів вважає даний висновок експертизи належним та допустимим доказом, оскільки він узгоджується з матеріалами справи, відповідає вимогам ЦПК України та Правилам проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року.

У зв'язку з чим, суд обґрунтовано при визначенні розміру матеріальної шкоди врахував необхідність придбання позивачем штучного кульшового суглобу, відповідно до висновків вищевказаної експертизи та матеріалів медичної карти стаціонарного хворого № 12139.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування і враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того що, позивачу ОСОБА_2 під час ДТП було пошкоджено автомобіль та спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості; через отриману травму позивач не мав можливості вільно рухатись, тривалий час лікувався; після проведення операції у травні 2011 року по протезуванню правого кульшового суглоба отримав незворотні зміні у стані здоров'я, у зв'язку з цим безумовно переніс фізичний біль та моральні страждання, звичайний уклад його життя було порушено, тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку, що достатнім відшкодуванням спричиненої йому моральної шкоди буде грошова компенсація в розмірі 27550,00 грн. У зв'язку з чим, доводи апеляційних скарг про збільшення та зменшення розміру моральної шкоди є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Також необґрунтованими визнаються доводи апеляційної скарги позивача в частині незадоволення судом вимог про стягнення шкоди внаслідок втрати загальної та професійної працездатності.

Відповідно до положень ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом встановлено, що на момент ДТП позивач ОСОБА_2 був непрацюючим пенсіонером, якому виповнилось 67 років (а.с.23 т.1). Зі змісту ксерокопії трудової книжки вбачається, що позивач звільнений з останнього місця роботи 13.04.2004 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.92-94 т.1). Тобто, на момент ДТП ОСОБА_2 досяг пенсійного віку (60 років), який передбачений Закон України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції на час виникнення спірних відносин). У зв'язку з чим, йому була призначена державна пенсія як щомісячний дохід, який компенсує втрату працездатності і замінює заробіток.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку.

Таким чином, з досягненням пенсійного віку позивач став непрацездатною особою, що виключає можливість втрати працездатності такою особою з інших причин. А тому, суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди, заподіяною стійкою втратою професійної та загальної працездатності.

Крім того, положення ч.2 ст. 1195 ЦК України застосовуються у випадку коли шкоду завдано особі, яка в момент заподіяння шкоди не працювала через безробіття, через перерву в роботі тощо, а не з причин досягнення непрацездатного віку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині незастосування судом положень ст. 1195 ЦК України є безпідставними, оскільки вони до даних правовідносин не підлягають застосуванню.

За положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із пп. 30.1, 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час ДТП) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передані згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 557 від 02 жовтня 2012 року, ринкова вартість належного позивачу і пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля становить 15928,45 грн., а вартість його відновлюваного ремонту - 27885,30 грн. ( а.с.108-121 том 1).

Під час апеляційного розгляду справи позивач не заперечував щодо визнання належного йому автомобіля фізично знищеним, а тому відшкодуванню на користь позивача підлягає ринкова вартість автомобіля до ДТП в розмірі 15928,45 грн.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що в даному випадку відповідальність за заподіяння шкоди в межах страхової суми слід покласти на страхову компанію.

Разом з тим, суд першої інстанції, повністю покладаючи на ПАТ «СГ «ТАС» обов'язок по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок механічного пошкодження транспортного засобу в розмірі 15928,45 грн., не звернув увагу на положення ст. 9 Закону України «Про страхування» та ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких франшиза страховою компанією не відшкодовується, обов'язок по сплаті коштів в такому випадку покладається на особу, яка є винною у завданні шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі визначеної полісом франшизи в сумі 510,00 грн. та зменшення розміру стягнутої з ПАТ «СГ «ТАС» шкоди, заподіяної внаслідок механічного пошкодження транспортного засобу до 15418,45 грн.

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача ринкової вартості автомобіля, суд не обговорив питання про передачу позивачем пошкодженого майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Враховуючи, що суд відшкодовує ринкову вартість пошкодженого автомобіля, колегія суддів приходить до висновку про необхідність покласти на позивача ОСОБА_2 обов'язок повернути ПАТ «СГ «ТАС», пошкоджений автомобіль ВАЗ-21061 державний номерний знак НОМЕР_1 після відшкодування останнім заподіяної шкоди.

Проте, суд першої інстанції на це уваги не звернув, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Ухвалюючи рішення та стягуючи з відповідачів на користь позивача понесені витрати на правову допомогу, витрати за проведення комісійної судово-медичної експертизи та на користь держави судовий збір, суд першої інстанції, враховуючи обставини справи, дійшов правильного висновку щодо стягнення даних судових витрат з відповідачів, проте припустився помилки щодо визначення їх розміру.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року вбачається, що граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Законом України про Державний бюджет на 2013 рік мінімальна заробітна плата встановлена з 1 січня по 30 листопада в розмірі 1147 грн., з 1 січня 2014 року - 1218 грн., на 2014-2015 роки - 1218,00 грн.

Таким чином, за годину участі у судовому засіданні розмір компенсації за правову допомогу складає 458,80 грн. (1147 грн. * 40%) та 487,20 грн. (1218 грн.*40%).

З журналів судових засідань вбачається, що представник позивача - адвокат ОСОБА_4 приймала участь в суді першої інстанції у судових засіданнях:

- 13.08.2013 року - з 11 год. 08 хв. до 11 год. 18 хв. (10хв.) та з 14 год. 17 хв. до 15 год. 30 хв. (1год. 23 хв.);

- 08.04.2014 року - з 14 год. 25 хв. до 14 год. 33 хв. (8 хв.);

- 03.07.2014 року - з 10 год. 00 хв. до 10 год. 43 хв. (43 хв.);

- 15.12.2014 року - з 9 год. 00 хв. до 9 год. 19 хв. (19 хв.);

- 24.12.2014 року - з 13 год. 06хв. до 13 год. 07 хв. (1 хв.);

- 25.02.2015 року - з 14 год. 07 хв. до 15 год. 28 хв. (1 год. 21 хв.).

Загалом за 2013 рік - 1 год. 23 хв., що складає 564,32 грн. (1 год.23 хв. * 458,80 грн.) та за 2014-2015 роки - 2 год. 32 хв., що складає 1130,04 грн.

Крім того, адвокат приймала участь у ознайомлені з документами 03.06.2013 року, (а.с.77 т.1) та складні процесуальних документів 24.12.2014 р. (а.с.15 т.2), а тому 200 грн. та 487,20 грн., відповідно є достатньою компенсацією за надання правової допомоги.

З урахуванням викладеного, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2381 грн. 56 коп. витрат на правову допомогу, які необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто 510 грн. матеріальної шкоди, а з ПАТ «СГ «ТАС» - 40976,76 грн., що загалом складає 41486,76 грн. В процентному відношенні, відповідно складає з ОСОБА_3 1,2% (510 грн. х 100 : 41486,76 грн.), а з ПАТ «СГ «ТАС» - 98,8% (40 976,76грн. х 100 : 41486,76 грн.). У зв'язку з чим, з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню 28,58 грн. (2381,56грн.х1,2%) витрат на правову допомогу, а з ПАТ «СГ «ТАС» - 2352,98 грн. (2381,56 грн. х 98,8%).

Крім того, враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні вимог про відшкодування позивачу матеріальної шкоди, заподіяною стійкою втратою професійної та загальної працездатності, а задоволені вимоги в частині понесених витрат на протезування правого кульшового суглобу, оскільки це пов'язано з ДТП, кошти понесені позивачем за проведення комісійної судово-медичної експертизи № 252/14 від 21.10.2014р. (а.с.248 т.1) підлягають до часткового задоволення в розмірі 3111,25 грн. (6222,50 грн.:2=3111,25 грн.). У зв'язку з чим, з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню 37,34 грн. (3111,25грн. х 1,2%) витрат за проведення судової експертизи, а з ПАТ «СГ «ТАС» - 3073,91 грн. (3111,25 грн. х 98,8%).

Також, з урахуванням вимог ч.1 та 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягнення судовий збір в розмірі 226,05 коп., а з ПАТ «СГ «ТАС» - 432,42 грн., виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрати також підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова Група «ТАС» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 лютого 2015 року змінити, виклавши абзаци з 2-го по 6-й резолютивної частини рішення в наступній редакції :

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в особі Житомирської регіональної дирекції м. Житомира на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок механічного пошкодження транспортного засобу, в розмірі 15418,45 грн., матеріальні витрати на лікування в розмірі - 25558,31 грн., моральну шкоду в розмірі 2550,00 грн., а всього 43526 (сорок три тисячі п'ятсот двадцять шість) грн. 76 коп. Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ПАТ «Страхова Група «ТАС» в особі Житомирської регіональної дирекції м.Житомира пошкоджений автомобіль ВАЗ-21061 державний номерний знак НОМЕР_1 після відшкодування останнім заподіяної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 510,00 грн., в рахунок відшкодування франшизи та 25000,00 (двадцять п'ять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 226 грн. 05 коп. судового збору в дохід держави. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Групра «ТАС» в особі Житомирської регіональної дирекції м. Житомира 432 грн.42 коп. судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 37,34 грн. витрат за проведення судової експертизи. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Групра «ТАС» в особі Житомирської регіональної дирекції м. Житомира на користь ОСОБА_2 3073,91 грн. витрат за проведення судової експертизи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 28,58 грн. витрат на правову допомогу. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Групра «ТАС» в особі Житомирської регіональної дирекції м. Житомира на користь ОСОБА_2 2352,98 грн. витрат на правову допомогу.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :