АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-2222/10 Головуючий у 1 - й інстанції: ХоменкоО.Л.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5758/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами СавенкаВалерія Григоровича в інтересах Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами та Маруди Сергія Сергійовича в інтересах Державного управління справами на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року у справі за заявою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України БойкаОлександра Миколайовича про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, заінтересовані особи: Державне управління справами, Комплекс відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.03.2015 року в задоволенні заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. про встановлення способу та порядку виконання рішення суду відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Пуща-Водиця» ДУС, з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування даної ухвали та постановлення нової про задоволення поданої заяви.

В апеляційній скарзі Державного управління справами, з тих же підстав, ставиться питання про скасування даної ухвали та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.05.2010 року, зокрема, поновлено ОСОБА_5 на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-водиця» Державного управління справами.

Рішення суду в цій частині набрало законної сили 14.09.2010 року.

На виконання рішення суду, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби постановою від 16.06.2010 року, відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа № 2-2222/10 від 08.06.2010 року.

Разом з тим встановлено, що зазначена юридична особа припинила свою діяльність з 07.11.2006 року у зв'язку із реорганізацією, про що зроблений відповідний запис в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.10.2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.03.2011 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 і Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про заміну способу і порядку виконання рішення суду.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що, оскільки правонаступником Будинку відпочинку «Пуща-Водиця» є Комплекс відпочинку «Пуща-Водиця», то рішення суду від 13.05.2010 року про поновлення на посаді директора Будинку відпочинку «Пуща-Водиця» ДУС та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судові витрати підлягає виконанню Комплексом відпочинку «Пуща-Водиця», а далі Комплекс повинен діяти в рамках закону.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.09.2014 року, відмовлено в задоволенні заяви Державного управління справами про зміну способу і порядку виконання даного рішення суду.

У вищезазначених судових рішеннях також наголошувалось на тому, що рішення суду від 13.05.2010 року підлягає виконанню правонаступником, який, в свою чергу, діє в рамках закону.

Звертаючись до суду з заявою, що є предметом даного розгляду, головний державний виконавець зазначав, що виконати рішення суду неможливо в зв'язку із припиненням державної реєстрації юридичної особи - будинку відпочинку «Пуща-Водиця», а тому, з урахуванням положень ст.240-1 КЗпП України та роз'яснень, що містяться у п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», просив встановити спосіб та порядок виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист Голосіївського районного суду м.Києва від 08.06.2010 року № 2-2222/10, про поновлення ОСОБА_5 на роботі на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, шляхом визнання його звільненим за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами та стягнення з правонаступника - Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» суми заробітної плати за вимушений прогул.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суд першої інстанції прийшов до висновків що, за наявності правонаступника будинку відпочинку «Пуща-Водиця», виконання рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13.05.2010 року можливе, але не у спосіб, запропонований державним виконавцем.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім»ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони, суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

За змістом вказаної правової норми підставою для встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим. Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття судом нових заходів для реалізації рішення, проте ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини що виникли після його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.240-1 КЗпП України та роз'яснень, що містяться у п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках ліквідації підприємства, установи, організації на час виконання рішення про поновлення на роботі суд, який постановив рішення, за поданням судового виконавця або заявою позивача в порядку заміни способу виконання рішення, відповідно до ст. 366 ЦПК України, може визнати працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації і своєю ухвалою стягнути з власника ліквідованого підприємства, установи, організації (органу, уповноваженого управляти їх майном, а у відповідних випадках - з правонаступника) суми заробітної плати за вимушений прогул.

З викладеного вбачається, що підставою визнати працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП України у відповідності до вимог ст. 240-1 КЗпП України та роз'яснень, що містяться у п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є саме ліквідація підпиємства.

Натомість згідно розпорядження керівника державного управління справами від 24.03.2006 року №105 було проведено реорганізацію шляхом злиття будинку відпочинку «Пуща-Водиця» та будинку відпочинку «Межигір`я» у комплекс відпочинку «Пуща-Водиця», який відповідно до положення, затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 04.05.2006 року №160 став правонаступником реорганізованих юридичних осіб.

Відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Статтею 59 ГК України передбачено, що припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

У разі злиття суб'єктів господарювання усі майнові права та обов'язки кожного з них переходять до суб'єкта господарювання, що утворений внаслідок злиття.

Отже, ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов'язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

При реорганізації юридична особа також припиняється. Водночас, можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Враховуючи викладене висновки суду першої інстанції грунтуються на нормах чинного законодавства, а посилання в апеляційних скаргах щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 240-1 КЗпП України та роз'яснень, виклдаених у п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», підлягають відхиленню.

Колегія суддів також враховує, що під час розгляду справи по суті в суді апеляційної інстанції апелянти також посилались на неможливість виконання рішення суду у зв'язку з ліквідацією підприємства, у зв'язку з чим суд прийшов до висновків що припинення КВ «Пуща Водиця», як юридичної особи, відбулося шляхом реорганізації, а не ліквідації. За цих обставин до новоутвореного перешли всі права і обов'язки припиненої юридичної особи.

Відсутність зазначеної посади у зв'язку із змінами в штатному розписі може бути підставою для звільнення такого працівника після виконання рішення суду про поновлення на роботі в порядку, визначеному КЗпП України.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 14.09.2010 року залишене без змін ухвалою Верховного суду України від 23.02.2011 року.

Згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційних скарг щодо неможливості виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.05.2010 року, в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-водиця» Державного управління справами в іншій спосіб, окрім передбаченого ст. 240-1 КЗпП України та роз'яснень, викладених у п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», не грунтуються на нормах діючого законодавства, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Савенка Валерія Григоровича в інтересах Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами та Маруди Сергія Сергійовича в інтересах Державного управління справами - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: