справа № 208/1120/14-ц
№ провадження 2/208/221/15
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1; представника позивача ОСОБА_2; представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4; третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_5; представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «Про поділ майна подружжя» та за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотова В.А. «Про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна; визнання права власності на частку нерухомого майна», -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд розділити спільне майно подружжя - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, яка знаходиться під частиною вказаного житлового будинку і є необхідною для його обслуговування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що, спірний будинок був придбаний ним та відповідачкою у період шлюбу, відповідно до чого вказаний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, який він просить поділити з урахуванням рівності часток кожного з подружжя, а також з урахуванням того, що, спірний будинок збільшився внаслідок здійснення добудови до нього, у зв'язку з чим збільшилась і його загальна площа до 100 кв.м. Також, посилаючись на ст.ст. 120 ЗК України та ст.377 ЦК України просить суд визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться під частиною спірного житлового будинку.

В ході розгляду справи до суду надійшов позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотова В.А., які, з урахуванням уточнень (а.с.82-85) просять суд поновити строк звернення до суду; визнати недійсним посвідчений 15.05.2002р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А. договір купівлі-продажу частини спірного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в частині зазначення покупця; а також визнати за ними, кожною, право власності на 3/16 частин вказаного будинку, який є предметом спору за первісним позовом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_7 посилаються на те, що, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний за спільні кошти третіх осіб, позивача та відповідача, а саме від продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, яка перебувала у їх (третіх осіб, позивача та відповідача) спільній частковій власності. При придбанні спірного будинку вони не заперечували, щоб будинок був оформлений на відповідача - їх матір ОСОБА_3, так як вважали вказаний будинок спадковим майном. І, лише після того, як вони дізналися, що, позивач ОСОБА_1 просить суд поділити спірний будинок між ним та відповідачем, вони дізналися про порушення їх права на спірний будинок, що змусило їх звернутися до суду. При цьому, вони вважають, що спірний будинок фактично належить їм на праві спільної часткової власності, на підставі чого просять суд визнати договір купівлі-продажу частини спірного житлового будинку в частині зазначення покупця - недійсним, та визнати за ними, кожною, право власності на 3/16 частин вказаного будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 (кожен) підтримали позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Водночас, позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - не визнали, посилаючись на те, що, спірний будинок лише частково був придбаний за кошти від продажу квартири, відповідно до чого спірний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 визнала частково, проти задоволення позову третіх осіб - не заперечувала, посилаючись на те, що, спірний будинок не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як був придбаний за спільні кошти від продажу квартири, яка належала родині ОСОБА_1, а саме: позивачу, відповідачу та третім особам - ОСОБА_5 та ОСОБА_7, відповідно до чого позивачу у праві власності на спірний будинок належить 1/4 частина.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_5, яка на підставі довіреності також представляла інтереси третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_7, підтримала позов третіх осіб, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечувала, посилаючись на те, що, спірний будинок був придбаний за спільні кошти родини, а не подружжя ОСОБА_1.

Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 - ОСОБА_6 підтримав позов свого довірителя, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві третіх осіб.

В судове засідання не з'явилась відповідач за позовом третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8, яка про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи - суду не надала.

В судове засідання не з'явилась третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотова В.А., яка про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи - суду не надала.

Вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно свідоцтва про одруження, виданого Палацем щастя м. Дніпродзержинська, 14.06.1980 року уклали шлюб сторони - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3

Згідно посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А. договору купівлі-продажу (а.с.30), 15.05.2002р., у період шлюбу, відповідач ОСОБА_3 придбала на своє ім'я 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 57,8 кв.м.

Згідно інформації, наданої 31.03.2015р. ОКП «Дніпродзержинське БТІ» (а.с.124), на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А., за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.126), станом на 30.04.2015р. відомості щодо об'єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відсутні.

Яз зазначає позивач ОСОБА_1, площа придбаного у період шлюбу житлового будинку була ним збільшена до 100 кв.м за рахунок добудови до будинку літньої кухні та інших підсобних споруд.

Згідно роз'яснень, наданих у п.20 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», самочинним будівництвом є: нове будівництво, реконструкція зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови) об'єкта нерухомості, здійснене у разі відмови у видачі документів, які надають право виконувати будівельні роботи (повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, видача технічних умов, видача вихідних даних тощо).

Згідно роз'яснень, наданих у п.6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що, вказана позивачем добудова відбулась згідно відповідного документа, який давав право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту.

Таким чином, вищенаведені обставини, та, надані суду докази, дають підстави суду дійти висновку, що, на час розгляду позовних вимог позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_3 є власником 3/4 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 57,8 кв.м., а не власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, якого, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - на час розгляду справи не існує.

При цьому, як встановлено судом, на час розгляду справи існує самочинно перебудований житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який не може бути предметом поділу в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги позивача ОСОБА_1, який просить суд поділити житловий будинок АДРЕСА_1, а також земельну ділянку, яка знаходиться під частиною вказаного житлового будинку - є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено факт існування вказаного житлового будинку, а, самочинно перебудований житловий будинок не підлягає поділу у судовому порядку.

З вищенаведених підстав суд також вважає необхідним відмовити у задоволенні позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в частині визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (кожною) права власності на 3/16 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в частині визнання недійсним посвідченого 15.05.2002р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А. договору купівлі-продажу частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.227 ЦК Української РСР N 1540-VI від 18.07.1963р., договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ст.48 ЦК Української РСР N 1540-VI від 18.07.1963р., недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на час укладання спірної угоди треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не являлись неповнолітніми особами.

Як пояснила суду третя особа ОСОБА_5, про факт придбання їх матір'ю - відповідачем ОСОБА_3 3/4 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 57,8 кв.м., та оформлення нею вказаного нерухомого майна на своє ім'я, їм з третьою особою ОСОБА_7 було відомо достеменно.

При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів, підтверджуючих факт невідповідності спірної угоди закону - треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суду не надали. Крім того, не довели в ході розгляду справи якому саме законодавчому акту суперечить оспорювана ними угода.

Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги, що, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в частині визнання оспорюваної угоди недійсною є такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд, керуючись ст.88 ЦПК України, вважає необхідним судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7, суд, керуючись ст.88 ЦПК України, також вважає необхідним судові витрати покласти на третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3-5, 10, 15, 60, 110, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.48 ЦК Української РСР N 1540-VI від 18.07.1963р., суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «Про поділ майна подружжя» - відмовити повністю.

Судові витрати за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «Про поділ майна подружжя» покласти на позивача ОСОБА_1.

У задоволенні третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотова В.А. «Про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна; визнання права власності на частку нерухомого майна» - відмовити повністю.

Судові витрати за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотова В.А. «Про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна; визнання права власності на частку нерухомого майна» покласти на третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Нельга Д. В.