печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого : судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Пономаренко А.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача 1 Куковенко К.І.,

представника відповідача 2 Пащенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів та просить суд визнати договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладений 08 грудня 2011року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ УкрСиббанк, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №3749 від 08 грудня 2011 року недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 грудня 2007 року між АКІБ УкрСиббанк, правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено кредитний договір №0, відповідно до якого банк надав позивачу у тимчасове, платне користування кошти в сумі 195 000,00 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 838799 грн. 91 коп. 15 серпня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва винесено заочне рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу за кредитним договором. 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ УкрСиббанк був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого було замінено кредитора. Позивач вважає, що укладання договору купівлі-продажу прав вимоги після ухвалення рішення про стягнення боргу на користь ПАТ «УкрСиббанк» суперечить нормам ч.1-2 ст. 378 ЦПК України, якою передбачена певна процедура заміни сторони у виконавчому провадженні правонаступником та вказує на те, що за наведених обставин договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами суперечить нормам ст.ст.202, 203, 215, 229, 509, 626 ЦК України.

Позивач та його представник позивача, в судовому засіданні позов підтримали та, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили його задовольнити.

Представники відповідача позов не визнали та проти його задоволення заперечували, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях (а.с.46-49).

Третя особа направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між АКІБ УкрСиббанк, правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено кредитний договір №0, відповідно до якого банк надав позивачу у тимчасове, платне користування кошти в сумі 195 000,00 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 838799 грн. 91 коп.

Як вбачається з п. 7.4. зазначеного кредитного договору (а.с.11) позичальник надає Банку свою згоду на право збирати, зберігати, використовувати, надавати і отримувати інформацію (персональні дані Позичальника, відомі Банку та/або третім особам у звязку із укладенням та виконанням даного Договору), в тому числі банківську та комерційну таємницю, необхідну при укладенні договорів щодо відступлення права вимоги за даним Договором до відповідних фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до п.7.5. Договору, уклавши цей договір, позичальник надає Банку згоду передавати права і обовязки Банку за даним Договором третій особі без отримання на це додаткової згоди Позичальника.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги, що належить ПАТ «УкрСиббанк». Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимог і за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.655, ч.3 ст.656 ЦК України за договором купівлі-продажу одно сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обґрунтовуючи позов, позивач просить визнати недійсним вище вказаний договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з тих підстав, що укладання договору купівлі-продажу прав вимоги після ухвалення рішення про стягнення боргу на користь ПАТ «УкрСиббанк» суперечить нормам ч.1-2 ст. 378 ЦПК України, якою передбачена певна процедура заміни сторони у виконавчому провадженні правонаступником, а тому має бути визнаний недійсним.

Проте, суд не може погодитись з позовними вимогами з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.215, ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частин 2, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011року підписаний уповноваженими особами та скріплений гербовими печатками.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право субєкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як зазначено в п.7 постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України.

Крім того, згідно з п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

За таких обставин, оскільки позивач не є стороною договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відтак суд не вбачає підстав, передбачених ст. 215 ЦК для визнання недійсним вказаного договору.

Доводи позивача та його представника про те, що укладання договору купівлі-продажу прав вимоги після ухвалення рішення про стягнення боргу на користь ПАТ «УкрСиббанк» суперечить нормам ч.1-2 ст. 378 ЦПК України, судом не приймаються до уваги, оскільки ці доводи не ґрунтуються на вище зазначених вимогах закону.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження порушення відповідачами вимог законодавства при укладенні договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами.

Виходячи з встановлених обставин справи, позивач не довів, що діями відповідачів порушені його права та інтереси, а тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.203, 207, 215, 512-514, 516, 655, 656 ЦК України, ст.ст.4,10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.О. Матійчук