Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/2146/15 Головуючий у 1 інстанції: Чернишов Ю.В.
єдиний унікальний № 243/7199/14-ц Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Мирненської сільської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Мирненської сільської ради, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначала, що з 03.08.2010 року по 11.12.2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1.

З березня 2014 року вони припинили шлюбні відносини і відповідач вигнав її з квартири.

Позбавив її можливості спілкуватися з дитиною та не віддавали дитину їй.

30 травня 2014 року батьки відповідача вивезли її сина в Херсонську області.

Враховуючи те, що в цей час в м. Словянську відбувалися бойові дії вона також вимушена була тимчасово виїхати до родичів в Білгородську область.

В червні 2014 року вона разом зі своєї матірю приїздила в Херсонську області за місцем перебування батьків відповідача та дитини, однак ні забрати дитину ні побачитись з нею їй не дали можливості.

Намагаючись забрати свою дитину вона відновила документи про народження дитини та в червні 2014 року зареєструвалась в м. Костянтинівка Донецької області.

В жовтні 2014 року вона зверталась в опікунську раду Мирненської сільської ради з приводу вирішення питання про місце проживання дитини, якою було вирішено залишити дитину з батьком.

Вважає, що підстав для визначення місця проживання дитини з батьком немає, оскільки батько дитиною не займається, дитиною займається його мати, бабуся дитини. Крім того, відповідач зловживає наркотичними речовинами.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

При вирішенні справи суд неповно з'ясував обставини справи та порушив норми матеріального права, що відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Статтею 6 Європейської Конвекції про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Верховною Радою України Законом № 69 V від 03.08.2006 року, передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи він має достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб'єктів батьківської відповідальності, надає можливість дитині висловлювати її думки.

З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулась до органу опіки та піклування Словянської райдержадміністрації з проханням визначити місце проживання сина ОСОБА_5. Розпорядженням в.о. голови Словянської райдержадміністрації № 328 від 21.11.2014 року було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_6.

Згідно ст. 4 Закону України „Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей, рішення органів виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту прав дітей обовязкові для виконання як громадянами так і центральними органами влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності та ін.

Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 ст.27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 151 СК України, стаття 12 Закону України „Про охорону дитинства надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання.

У відповідності до ст. 161 Сімейного Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Перед розлученням сім'я проживала за адресою АДРЕСА_6. Позивач ОСОБА_4 з 26 березня 2014 року змінила місце проживання і проживає за адресою АДРЕСА_7, а син залишився проживати з батьком за попереднім місцем (а.с.95). Цей факт ОСОБА_4 не оспорюється і підтверджується матеріалами цивільної справи.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК ). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1 ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно ст.171 Сімейного Кодексу дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосується її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання.

У відповідності до ч.2 ст.12 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-Х11 від 27.02.1991 р., думка дитини може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган.

В засідання суду апеляційної інстанції було надано інформаційну довідку про психологічне вивчення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 вихованця ДНЗ № 3 „Ромашка м. Словянськ.

Зі змісту зазначеної довідки вбачається, що проводилось психологічне вивчення ОСОБА_5 з метою вивчення особливостей внутрішньо сімейних відносин та виявлення прихильності дитини до батьків.

Дослідження показали, що найбільш значимі емоційно близькі люди в оточенні дитини це батько та бабуся ОСОБА_6. Дитина не має негативних переживань щодо членів родини, не проявляє ознак конфліктних стосунків ні з ким із оточення. Коло найближчого оточення дитини: бабуся ОСОБА_6, тато, дідусь ОСОБА_7, мама, бабуся ОСОБА_8. Найбільш значимі та емоційно близькі люди, що дають відчуття впевненості, захищеності та емоційного комфорту, є тато і бабуся ОСОБА_6. Родина батька, у якій проживає хлопчик, є для дитини осередком захищеності. ОСОБА_5 відчуває домівку у якості точки опори, гарантами захищеності є найбільш значимі з оточення дитини дорослі: тато та бабуся ОСОБА_6. Зміна місця проживання ОСОБА_5 носитиме травмуючий характер для психіки дитини, як фактор, здатний спричинити втрату відчуття стабільності та захищеності.

Натепер хлопчик проживає в квартирі разом з батьком.

До його виховання долучається бабуся чим безумовно підсилюється й забезпечується родинний затишок для дитини й сприяє підвищенню загального розвитку особистості хлопчика, зберігається психологічне здоров'я в самому повному обсязі.

При розгляді справи ОСОБА_4 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції. стверджувала про те, що її колишній чоловік силоміць залишив дитину та неправомірно утримує сина. Проте вказані твердження позивача не підтверджено будь-якими доказами, а тому не можуть бути застосовані до батька правові наслідки, передбачені ст.162 СК України.

Стаття 162 СК України грунтується на правомірності поведінки того з батьків, з ким дитина проживала.

З матеріалів справи вбачається, що з народження і по теперішній час дитина проживає за адресою АДРЕСА_6., тобто за місцем проживання батька ОСОБА_3 Позивач не довела і судом не встановлені обставини, які б давали переваги для зміни місця проживання та звичного для дитини оточення, яке він мав, проживаючи з батьком. ОСОБА_4 не мала стабільних трудових правовідносин, змінювала неоднаразово місце роботи, тривалий час не працювала, надала довідку про працевлаштування лише з 09.12.2014 р.

Хоча в акті про обстеження побутових умов зазначено, що квартира, де проживає ОСОБА_4 і якій належить 1/5 частина цієї квартири відповідає санітарним вимогам ї є умови проживання для дитини, проте це не є вирішальним фактором.(а.с 16,17).

Доводи ОСОБА_4 про зловживання ОСОБА_3 алкоголю не можуть бути прийняті до уваги. ОСОБА_3 на час вирішення спору на обліку не перебуває.

У сукупності оцінюючи вищевикладені обставини і взаємний зв'язок доказів, враховуючи висновки органу опіки і піклування, думку дитини про його прихильність до батька, виходячи з того, що вирішальне значення в кожній справі мають інтереси дитини, колегія суддів дійшла висновку, що проживання ОСОБА_5 з батьком було тривалим і достатнім, щоб дитина сприймала свою приналежність до сім'ї батька, а місце проживання як сімейне помешкання, тому інтересам дитини буде відповідати залишенням місця проживання з батьком.

Оскільки у відповідності до ст.ст.9, 18 Конвенцій про права дитини одним із основоположних принципів вирішення спорів щодо дітей являється найкращий інтерес дитини, та виходячи з рівності прав батьків, залишенням місця проживання з батьком за викладених обставин не буде порушувати принцип 6 Декларацій прав дитини.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ст. 157 СК України хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та братии участь у її вихованні

У відповідності до ст.15 Закону „Про охорону дитинства дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Хоча за встановлених по справі обставинах і визнано, що інтересам дитина відповідає проживання з батьком, проте безперечно, щоб дитина не почувалася такою, що позбавлена материнського піклування, природнім для дитини залишається спілкування з матір'ю .

Тому колегія суддів визнала за необхідне попередити батьків, що подальше непорозуміння між ними щодо питання виховання дитини не буде сприяти інтересам дитини .

Керуючись ст.309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2015 року в цій справі скасувати, та ухвалити нове рішення наступного змісту:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: