Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/447/14-ц № пр. 2/332/18/15Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
Справа №22-ц/778/1900/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5 відділ ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції про оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батьківство

ВСТАНОВИЛА:

05.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому на підставі ст. 136 СК України просив виключити з актового запису № 203 від 14 травня 2013 року, вчиненого ОСОБА_5 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, відомості про його батьківство щодо ОСОБА_6.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що з 22.03.2008 року він перебував у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_4 Це його другий шлюб. Від першого шлюбу він дітей не має. Не народилося у них дітей і з відповідачкою, через це у них з відповідачкою були постійні сварки. З травня 2012 року шлюбні відносини між сторонами було припинено. 15.06.2012 року відповідач пішла жити до своїх батьків. З цього часу він жодних стосунків із відповідачкою не підтримував. 25.12.2012 року вони за взаємною згодою через органи РАЦС розірвали шлюб, актовий запис № 84. 26.04.2013 року відповідачка народила сина ОСОБА_7 та зателефонувала йому, повідомивши, що він не є батьком цієї дитини. Однак, оскільки дитина народилась до спливу 10 місяців після припинення їх шлюбу, то батьком дитини в актовому запису про народження останньої було записано його згідно із ст. 122 ч. 2 СК України (актовий запис № 203). Тому, вона у подальшому звернеться до суду з позовом про виключення відомостей про нього, як батька, з актового запису про народження цієї дитини. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2013 року було ОСОБА_4 було задоволено. У липні 2014 року він дізнався, що ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання батьком дитини ОСОБА_2 ОСОБА_2 отримавши копію позову ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу на зазначене рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2013 року, та останнє було скасоване апеляційним судом, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено. Таким чином, був відновлений актовий запис про народження дитини, в якому він зазначений батьком. На теперішній час йому стало відоме, що батьком дитини є ОСОБА_2 Особа, яка записана батьком, має право оспорювати своє батьківство. Він згоди на реєстрацію його батьком дитини не давав.

У цій справі на підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2014 року (а.с. 19-20) проведена генотипоскопічна експертиза Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром в м. Запоріжжі, за висновком якої № 481 від 22.10.2014 року (а.с.33-35) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Виключено з актового запису № 203 від 14 травня 2013 року, вчиненого щодо ОСОБА_4 (ОСОБА_3) ОСОБА_5 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, відомості про те, що його батьком є ОСОБА_3.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, третя особа ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.101-105) просив:

· рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі;

· витребувати від ОСОБА_5 районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Посадочна, буд. 3а, засоби зв'язку: (0612) 35-03-65) наступну інформацію:

= чи надавав письмову згоду ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, як батько дитини, на реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою місця проживання матері (ОСОБА_4, 19.09.1984 р.н.) - АДРЕСА_1 ? у разі надання такої згоди надати копію письмової заяви ОСОБА_3;

= на підставі яких документів ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою місця проживання матері (ОСОБА_4, 19.09.1984 р.н.) - АДРЕСА_1 надати копії вказаних документів.

Крім того в окремому клопотанні від 18.03.2015 року, яке надійшло на адресу апеляційного суду 23.03.2015 року (а.с.126-129), апелянт третя особа ОСОБА_2 просив:

- витребувати із НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області (м. Запоріжжя вул. Аваліані, 19а, засоби зв'язку: (0612) 65-69-22, 65-01-09):

- оригінали відповідної документації по проведенню експертизи за № 481 від 22 жовтня 2014 року, у тому числі і «Акт відбирання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи» від 16 жовтня 2014 року та усі інші документи які безпосередньо стосуються цього дослідження для ознайомлення та огляду їх у суді;

- копії документів, що свідчать про стандартизацію та сертифікацію на території України, а також проходження щорічної повірки у Державному підприємстві «Укрметртестстандарт» лабораторного обладнання, що використовується при проведенні судово-медичної експертизи;

- копії документації, що підтверджує атестацію експерта, зокрема які підтверджують право начальника відділу спеціальних видів експертиз НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_10 О,М. на проведення генотипоскопічної експертизи (про яку йдеться в ухвалі про призначення експертизи).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року (а.с.133, 137) у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів (документів), зазначених ним в його апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції та в окремому клопотанні від 18.03.2015 року у цій справі відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року (а.с.136, 138) в порядку ст. ст. 10 ч. 4, 303 ч. 2 ЦПК України клопотання представників ОСОБА_2 про виклик експерта ОСОБА_10 задоволено, при цьому, роз'яснено експерту ОСОБА_10, що при собі вона повинна мати оригінали документів на підтвердження її освіті та кваліфікації експерта, зазначених у вказаному вище висновку, а також інші документи та матеріали, на підставі яких нею проводилась експертиза на підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2014 року у цій справі для огляду у судовому засіданні, а також копії останніх для їх долучення до матеріалів цієї справи. Апеляційний розгляд цієї справи відкладено на 11.06.2015 року.

У судове засідання 11 червня 2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи (а.с.144-145) апелянт - третя особа ОСОБА_2 та представник третьої особи - ОСОБА_5 відділу ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове апелянта - третьої особи ОСОБА_2 і представника третьої особи - ОСОБА_5 відділу ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представників апелянта третьої особи ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.28) ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників апелянта третьої особи ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.28) ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які у тому числі на запитання колегії суддів зазначали, що не вважають за доцільне заявляти клопотання про проведення у цій справі будь-якої, у тому числі додаткової експертизи, та не заявляли останньої також у суді першої інстанції, оскільки це коштує грошей; позивача ОСОБА_3, який у тому числі зазначав, що він не реєстрував себе батьком дитини та згоди на це не давав, він взагалі в силу свого стану здоровя не може мати біологічних дітей, відповідача ОСОБА_4, яка у тому числі зазначала, що ОСОБА_3 не може мати біологічних дітей в силу свого стану здоровя, про що їй стало відоме під час шлюбу із ним, що у тому числі і стало причиною розпаду їх сімї, оскільки вона хотіла дітей; експерта ОСОБА_10; перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга третьої особи ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що з 22.03.2008 року позивач ОСОБА_3 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_13, але з 15.06.2012 року шлюбні відносини було припинено, а 25.12.2012 року шлюб було офіційно розірвано через ОСОБА_5 відділ ДРАЦС ЗМУЮ, актовий запис № 84, прізвище після розірвання шлюбу колишньої дружини дошлюбне «Штурнєва» (свідоцтво про розірвання шлюбу, копія а.с.5).

26.04.2013 року відповідач ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_7 (актовий запис про народження № 203 від 14.05.2013 року (копія а.с.85).

Батьком цієї дитини - ОСОБА_5 в актовому записі про народження № 203 від 14.05.2013 року ОСОБА_5 відділом ДРАЦС ЗМУЮ був записаний позивач у цій справі ОСОБА_3.

Підставою запису відомостей про батька (графа 17) в актовому записі про народження № 203 від 14.05.2013 року ОСОБА_5 відділом ДРАЦС ЗМУЮ став актовий запис про шлюб № 55 від 22.03.2008 року, складений ОСОБА_5 ДРАЦС ЗМУЮ, наданий заявником ОСОБА_4

Оскільки, в силу вимог ст. 122 ч. 2 СК України дитина, яка народжена до спливу 10 (десяти) місяців після припинення шлюбу походить від подружжя.

Звідси, ОСОБА_3 хоча й не є батьком дитини ОСОБА_5, себе батьком цієї дитини не реєстрував та ніколи не визнавав, згоди реєстрації себе батьком цієї дитини ОСОБА_4 чи органу ДРАЦС не надавав, проте був записаний батьком дитини ОСОБА_5 на підставі заяви матері та свідоцтва про шлюб в силу вимог ст. 122 ч. 2 СК України, оскільки дитина ОСОБА_5 народилась 26.04.2013 року, тобто до спливу 10 (десяти) місяців після припинення шлюбу (офіційного розірвання шлюбу через органи РАЦС 25.12.2012 року).

При цьому, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_3 про те, що вона народила 26.04.2013 року дитину ОСОБА_5, який не є його сином, однак в силу вимог ст. 122 ч. 2 СК України він (ОСОБА_3О.) на підставі її заяви органом РАЦС був записаний батьком цієї дитини, оскільки такий порядок, тому вона у подальшому подасть до суду позов про виключення його (ОСОБА_3О.) із графи «батько дитини» в актовому запису про народження цієї дитини.

Оскільки, інша особа, яка б визнавала себе за батька цієї дитини та була згодна із ОСОБА_4 подати органу РАЦС заяву про визнання батьківства відносно цієї дитини на той час була відсутня.

В силу вимог ст. 122 ч. 3 СК України подружжя, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу 10 (десяти) місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання колишнього чоловіка батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матірю дитини заяви про визнання про визнання батьківства.

ОСОБА_4 у суді наполягала на тому, що ОСОБА_3 взагалі не може мати біологічних дітей в силу стану свого здоровя.

Проте, належні допустимі (письмові) докази (медичні висновки тощо) відносно позивача ОСОБА_3 щодо того, що він взагалі не може мати біологічних дітей у матеріалах цієї справи відсутні.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2013 року позов у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 відділ ДРАЦС ЗМУЮ про виключення батька з актового запису про народження дитини позов ОСОБА_4 було задоволено.

Виключено з актового запису № 203 від 14.05.2013 року про народження ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, вчиненого ОСОБА_5 відділом ДРАЦС ЗМУЮ даних про батька ОСОБА_3

Зобовязано ОСОБА_5 відділ ДРАЦС ЗМУЮ виключити відомості про батька з актового запису № 203 від 14.05.2013 року про народження дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, вчиненого ОСОБА_5 відділом ДРАЦС ЗМУЮ (а.с.6).

Зазначене рішення суду першої інстанції набрало законної сили та на його підставі були внесені відповідні зміни до актового запису про народження дитини (а.с.85), а саме: здійснено запис про народження дитини на підставі заяви матері в порядку ст. 135 ч. 1 СК України.

Згідно із ст. 135 ч. 1 СК України при народженні дитини у матері, запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем матері, а імя та по батькові дитини записується за її вказівкою.

Таким чином, згідно із актовим записом дитина після цього стала ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2

Проте, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, як особи, яка не брала участі у цій справі №22-ц/778/3625/14, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14.08.2014 року вищезазначене рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 відділ ДРАЦС ЗМУЮ про виключення батька з актового запису про народження дитини було скасовано з підстав відсутності у матеріалах цієї справи належного доказу - висновку відповідної експертизи, та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 у цій справі відмовлено (а.с.6).

Підставою для звернення ОСОБА_2 із апеляційною скаргою у справі №22-ц/778/3625/14 було те, що ОСОБА_4 окремо від цих двох цивільних справ зверталась раніше до ОСОБА_2 з позовом про визнання батьківства останнього відносно дитини ОСОБА_5, який у подальшому після скасування апеляційним судом рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2013 року справі №22-ц/778/3625/14 був залишений без розгляду.

Після цього, до актового запису № 203 від 14.05.2013 року про народження дитини ОСОБА_5 знов були внесені відповідні зміні, відновлено запис про батька ОСОБА_3 (а.с.85).

Дитина стала знов ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та було видане нове свідоцтво про народження 09.09.2014 року серії І-ЖС № 265299 (копія а.с. 49).

Особи, які беруть участь у цій справі, апеляційному суду у судовому засіданні повідомили, що будь-які незавершені справи за участю ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на час розгляду цієї справи апеляційним судом у судах відсутні.

Визнані особами, які беруть участь у справі, у судовому засіданні обставини, доказуванню не підлягають в силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України.

Права ОСОБА_2 оскаржуємим рішенням суду першої інстанції у цій справі не порушені.

Спір про батьківство відносно дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у цій справі має місце лише між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини має право оспорювати своє батьківство, пред'являти позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до висновку експертизи № 481 від 22.10.2014 року «ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6» (а.с.33-35).

Доводи представників третьої особи ОСОБА_2 про те, що позивач на момент народження дитини знав, що батько не він, а тому в силу ч.5 ст.136 СК України позивач не вправі оспорювати своє батьківство, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими при вищенаведених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи.

Окрім того, згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем ОСОБА_4 позову позивача ОСОБА_3 у цій справі, суд першої інстанції, за наявності для того підстав (вимоги закону та висновок експертизи), мав право ухвалити у цій справі рішення про задоволення позову позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію третьої особи ОСОБА_2, який не заявляє самостійних позовних вимог у цій справі, висловлену останнім у письмових запереченнях проти позову позивача у цій справі та яку він та представники останнього вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Такими доказами у цій справі є пояснення експерта ОСОБА_10 у судовому засіданні 11.06.2015 року з приводу наданого нею на виконання ухвали суду першої інстанції від 15.10.2014 року у цій справі висновку № 481 від 22.10.2014 року (а.с.33-35), за змістом якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та копії документів, надані апеляційному суду експертом для долучення до матеріалів цієї справи (а.с.148-157), у тому числі на підставі яких була проведена експертиза та зроблений вищезазначений висновок.

Так, експерт ОСОБА_10 апеляційному суду пояснила, що:

· вона є експертом НДЕКЦ ГУ МВС України в Запорізькій області, саме експертам останнього було доручено судом першої інстанції проведення експертизи у цій справі;

· нею, як експертом НДЕКЦ ГУ МВС України в Запорізькій області, була проведена експертиза по зразкам букальних клітин осіб, цей метод є чітким, достовірним, а щодо відібрання зразків самим безболісним, враховуючи вік дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2;

· для відібрання зразків букальних клітин для експертизи до НДЕКЦ ГУ МВС України в Запорізькій області зявились три особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується заявами згодами цих осіб на відібрання в них біологічних зразків для подальшого встановлення їх ДНК профілю та обробки їх персональних даних (копії а.с.152-154); від імені дитини заяву надавала мати останньої ОСОБА_4;

· зразки букальних клітин відбирались лаборантом НДЕКЦ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_15, що підтверджується відповідним актом (копія а.с.148), який встановлював особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі паспортів останніх, а особу дитину згідно оригіналу свідоцтва про народження дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії І-ЖС № 265299 (копія а.с.49), оригінал якого був наданий матірю дитини ОСОБА_4;

· коли зразки букальних клітин ОСОБА_3, ОСОБА_4 та дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, були відібрані, останні були належним чином упаковані, опечатані та передані на відповідальне зберігання згідно Інструкції НДЕКЦ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_16;

· вона ОСОБА_10 є експертом НДЕКЦ ГУ МВС України в Запорізькій області та коли отримала зазначені зразки на експертизу, у неї зауважень щодо їх достовірності та цілісності не виникло; таких експертиз вони проводять у центрі багато щороку;

· вона, як експерт, має свідоцтво і кваліфікацію судового експерта з правом проведення молекулярно-генетичної експертизи від 16.11.2012 року строком дії до 31.12.2017 року (а.с.151);

· вона не відповідала на питання у своєму висновку про проходження дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері ОСОБА_4, оскільки останнє судом першої інстанції на експертизу не ставилось і ця обставина згідно ухвали суду ніким у цій справі не оспорювалось;

· молекулярно-генетична експертиза, яку вона проводила у цій справі, - це нова назва цієї експертизи замість застарілої «генотипоскопічна», як було зазначено в ухвалі суду першої інстанції від 15.10.2014 року про її призначення.

Колегія суддів апеляційного суду Запорізької області на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяла всебічному та повному зясуванню обставин цієї справи, у тому числі розяснюючи у судовому засіданні 11 червня 2015 року представникам апелянта третьої особи ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.28) ОСОБА_11 та ОСОБА_12 їх право заявляти у цій справі клопотання про проведення будь-якої експертизи, на що останні апеляційному суду зазначали, що не вважають за доцільне заявляти клопотання про проведення у цій справі будь-якої, у тому числі додаткової експертизи, та не заявляли останньої також у суді першої інстанції, оскільки це коштує грошей.

При вищенаведених встановлених судом першої інстанції у цій справі фактичних обставинах, суд першої інстанції правильно вважав вищезазначений висновок експерта ОСОБА_10 № 481 від 22.10.2014 року (а.с.33-35) належним допустимим доказом у цій справі в обґрунтування позову позивача та того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

ОСОБА_2 не є стороною у цій справі, проте заперечував проти позову позивача у цій справі у повному обсязі з посиланням на ст. 136 ч. 5 СК України.

Згідно із ст. 136 ч. 5 СК України не має право оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

Проте, як було правильно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 знав, що він не є батьком дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, проте він сам не реєстрував себе батьком цієї дитини, реєструвала народження дитини мати відповідач у цій справі ОСОБА_4 та в силу вимог ст. 122 ч. 2 СК України.

Реєстрація в порядку ст. 135 ч. 1 СК України на той час не була можлива, оскільки мали місце обставини, передбачені ст. 122 ч. 2 СК України, також була відсутня інша особа (третя особа), окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_8, яка б разом із ОСОБА_4 подала органу РАЦС спільну заяву про визнання батьківства відносно цієї дитини (ст. 122 ч. 3 СК України).

Підстави для звільнення третьої особи ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Третя особа ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту третій особі ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.100), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_17ОСОБА_18ОСОБА_1