У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 17 червня 2008 року між ним та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором, станом на 31 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 7 365 грн 28 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 1 189 грн 50 коп.; заборгованість за процентами - 2 818 грн 50 коп.; заборгованість з комісії - 2 768 грн 46 коп.; штраф (фіксована складова) -

250 грн; штраф (процентна складова) - 338 грн 82 коп.

Банк просив стягнути з ОСОБА_6 вказану заборгованість.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня

2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 лютого

2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року скасовано, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 365 грн 28 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2008 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, на підставі якої отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 9−10).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим банком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 жовтня 2014 року склала 7 365 грн 28 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 1 189 грн 50 коп.; заборгованість за процентами - 2 818 грн 50 коп.; заборгованість з комісії - 2 768 грн 46 коп.; штраф (фіксована складова) - 250 грн; штраф (процентна складова) - 338 грн 82 коп. (а. с. 6−8).

Відмовляючи у позові про стягнення заборгованості, суд першої інстанції керувався тим, що банком порушено встановлений статтею 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції керувався тим, що кредитний договір не передбачає щомісячних платежів, карта видана відповідачу зі строком дії до березня 2012 року і строк позовної давності для кредитора починається зі спливом дії картки, тобто із закінченням строку дії договору, тому підстави для застосування позовної давності до вимог банку відсутні.

Із такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Висновок про те, що строк дії картки, виданої ОСОБА_6, встановлений до березня 2012 року, апеляційний суд зробив на підставі виписки, наданої банком (а. с. 58). Разом з тим така виписка була надана лише до суду апеляційної інстанції і позивач не навів підстав, передбачених статтею 303 ЦПК України, що свідчили про право суду апеляційної інстанції прийняти і дослідити новий доказ.

Крім того, фотокопія (роздруківка) не завірена належним чином і судом апеляційної інстанції не зроблений висновок, чи може вона вважатися допустимим письмовим доказом відповідно до вимог ст. ст. 58, 59, 64 ЦПК України.

Із наданої банком заяви про видачу кредиту, яка підписана позичальником, вбачається, що дата відкриття рахунку № НОМЕР_1 на ім'я відповідача та дата видачі платіжної картки - 17 червня 2008 року, що засвідчив своїм підписом співробітник банку (а. с. 9, зворот).

З виписки, наданої банком суду апеляційної інстанції, яка і стала підставою для ухвалення рішення, вбачається, що рахунок відкрито 23 вересня 2010 року (а. с. 58). Належних доказів, що відповідач отримав картку за рахунком, відкритим 23 вересня 2010 року, матеріали справи не містять.

Із позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у листопаді 2014 року та надало суду Умови і правила надання банківських послуг (далі - Умови) (а. с. 11‒16).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Умов граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Відповідно до п. 3.1.3 Умов по закінченню строку дії картка перевидається банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше не надходила письмова заява клієнта про закриття карткового рахунку.

Банк не надав суду належних доказів, що відповідачу було видано нову картку після спливу дії старої. Відповідач порушив умови договору про сплату щомісячних платежів з липня 2008 року, у той час як з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся у листопаді 2014 року.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заява про застосування строку позовної давності подана відповідачем до суду першої інстанції 12 грудня 2014 року (а. с. 28).

Судом апеляційної інстанції безпідставно зроблена переоцінка доказів, надана судом першої інстанції, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду апеляційної інстанції має бути скасовано, рішення суду першої інстанції - залишено в силі.

Керуючись статтями 333, 336, 339, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року скасувати, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
О.В. Кадєтова
О.М. Ситнік