АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7983/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Роман О.А.
Доповідач: Кравець В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Борисової О.В., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором виконання робіт,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 рокупредставник позивача звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 809 000 грн. - вартість обладнання, 494 709,04 грн. - відсотки за користування обладнанням, 196 488,36 грн. - інфляційне збільшення боргу, що разом складає 1 500 197,40 грн. та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно з Договором №1 на виконання робіт від 30.04.2010 року разом з Додатком №1 до нього, по Акту від 02.06.2010 року, він передав відповідачу обладнання на суму 809 000,00 грн.

Проте, розриваючи договір та на вимогу ОСОБА_2, ОСОБА_1 обладнання не повертає, а тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення п. 7.8 договору.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 нa користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 кошти в сумі 1 503 851,40 грн., з яких: 809 000,00 - вартість обладнання; 494 709,04 грн. - проценти за користування обладнанням, в період з 02 серпня 2010 року по 28 серпня 2014 року; 196 488,36 грн. - вартість обладнання, збільшена на індекс інфляції, в період з 02 серпня 2010 року по 28 серпня 2014 року та вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що відповідач починаючи з 02.06.2010 року належним чином виконував вимоги пункту 4.4.4. Договору № 1 на виконання робіт від 30.04.2010 року щодо несення повної матеріальної відповідальності за збереження матеріалів, обладнання та інших засобів, які передані йому позивачем для виконання робіт, але з 02.06.2010 року до 09.07.2014 року був позбавлений свого права розірвати даний договір відповідно до пункту 10.3 та повернути обладнання позивачу, у зв'язку з відсутністю в договорі будь-яких реквізитів (адреси, номеру засобу зв'язку) позивача.

Зазначив, що обладнання не було передане, оскільки представник «БІП Корпорація» ПрисадаР.В. повідомив ОСОБА_1 про те, що обладнання належить корпорації, і здобуте ФОП ОСОБА_2 злочинним шляхом.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з порушення відповідачем умов укладеного договору та правильності проведеного представником позивача розрахунку.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог.

Судом встановлено, що 30 квітня 2010 року між ФОП ОСОБА_2 (Замовник) та ОСОБА_1 (Виконавець) було укладено Договір № 1 на виконання робіт щодо розробки, виготовлення та налагодження радіоелектронних пристроїв.

Відповідно умов договору, Замовник видає Виконавцю технічне завдання на виконання робіт в письмовій формі. На другому примірнику технічного завдання Виконавець робить відмітку про отримання завдання, що підтверджує його згоду на виконання роботи. Замовник забезпечує Виконавця необхідним обладнанням, відповідно до додатку № 1 до Договору (а.с.7-10)

Згідно акту прийому-передачі від 02 серпня 2010 року, Виконавець прийняв від Замовника обладнання, визначене у додатку № 1 до Договору, а саме: Осцилограф Agilent, аналізатор спектру НР8562А, Аналізатор спектру HP8563E, скалярний аналізатор (2шт.), осцилограф Tektronix TDS210 (2 шт.), Комп'ютер (5 шт.), принтер HP LJ1005, шафа металева (2 шт.), шафа офісна (2 шт.), стіл письмовий (9 шт.), стілець офісний (13 шт.), сейф, куллер. У відповідності до п. 7.8. Договору Загальна вартість переданого обладнання складає 809 000,00 грн. (а.с.11-12)

Умовами п.п.10.1, 10.3 Договір може бути розірвано за взаємною згодою сторін, або в односторонньому порядку, про що ініціююча сторона зобов'язана повідомити іншу сторону за 10 календарних днів до дати розірвання.

Так, вважаючи, що ОСОБА_1 не виконує роботи за наданими йому технічними завданнями, чим порушує умови договору, ФОП ОСОБА_2 надіслав претензію за вих. №30 від 09.07.2014 року, в якій просив на підставі п. 10.3 договору № 1 від 30 квітня 2010 року на виконання робіт щодо розробки, виготовлення та налагодження радіоелектронних пристроїв вважати розірваним даний договір з 25 липня 2014 року. Також повідомив, що 25.07.2014 року о 12 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1, повинен повернути ФОП ОСОБА_2 обладнання, визначене у Додатку № 1 до Договору, підписавши акт прийому-передачі (а.с.13-15).

Дану претензію ОСОБА_1 отримав 15.07.2014 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.16).

Відповідно до Акту від 25.07.2014 року, складеного представником ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (охоронцем ТОВ «АКТОКС Україна»), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, забрати обладнання виявилося неможливим, оскільки товариство не працює, а працівники відсутні. (а.с.17)

Згідно відповіді на претензію від 24.07.2014 року, ОСОБА_1 для повного та об'єктивного розгляду претензії додатково у ФОП ОСОБА_2 попросив надати йому документи, а саме: документи, на які здійснюється посилання у претензії та документи, що підтверджують право власності на спірне обладнання(а.с.75)

Листом - повідомленням від 22.03.2015 року за № 01/22-03/15 представник ОСОБА_1 запропонував ФОП ОСОБА_2 з'явитися до 01 квітня 2015 року за адресою:АДРЕСА_1 для повернення матеріалів та обладнання згідно з додатком № 1 від 02.08.2010р. до Договору № і на виконання робіт від 30.04.2010 року з боку ОСОБА_1 (а.с. 78)

Згідно відповіді на вказаний лист, представник позивача надав згоду отримання обладнання 02.04.2015 року за адресою АДРЕСА_1 (.а.с78).

Відповідно до Акту від 02.04.2015 року ФОП ОСОБА_2 прибув в офіс ТОВ «Актокс Україна» за адресою: АДРЕСА_1 для прийняття обладнання згідно з Додатком №1 до Договору №1 на виконання робіт від 30 квітня 2010 року, однак ОСОБА_1 відмовився від передачі обладнання.

В Акті міститься примітка від ОСОБА_1, де він вказав, що його відмова повернути обладнання обґрунтовується тим, що на момент його передачі, знайшовся справжній власник майна - представник компанії «ВІР Corporation» і заборонив йому передавати ФОП ОСОБА_2 обладнання до встановлення всіх обставин (а.с.80-82).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначити умови такого договору.

Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, a також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з тим, що відповідач умови договору не виконував, а тому вимоги позивача про невиконання ОСОБА_1 умов договору є обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з визначеним позивачем розміром заборгованості за користування обладнанням, з огляду на таке.

Згідно п. 7.8. Договору у випадку знищення обладнання та/або відмови Виконавця повернути обладнання Замовнику, виконавець зобов'язаний сплатити Замовнику вартість обладнання збільшену на індекс інфляції. Вартість обладнання визначена в Додатку № І до Акту прийому-передачі приміщення, матеріалів та обладнання. Додатково Виконавець сплатить 15 % річних за весь час користування обладнанням.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до п. 2.1 Договору Замовник надає Виконавцю технічне завдання на виконання робіт в письмовій формі. На другому примірнику технічного завдання Виконавець робить відмітку про отримання завдання, що підтверджує його згоду на виконання роботи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Виходячи з умов укладеного договору, суд вірного висновку дійшов про стягнення вартості майна в сумі 809 000 грн., що чітко передбачено п. 7.8 Договору.

Натомість, в матеріалах справи не міститься жодного доказу про те, що відповідач не виконував завдання позивача, які йому були надані у письмовій формі, а тому розрахунок позивача за невиконання зобов'язань за договором не може починатися з 02.08.2010 року, тобто дня передачі обладнання, оскільки фактично, спір стосується невиконання договору в частині повернення обладнання після його розірвання .

Отже, на підставі п.п. 2.4., 7.8., 10.3. Договору ФОП ОСОБА_2 має право на стягнення 15% річних та інфляційне збільшення суми боргу за період з 25.07.2014 року (дня отримання ОСОБА_1 претензії за вих. №30 від 09.07.2014 року) по 28.08.2014 року, дату, вказану позивачем у позовній заяві, яка становить: 11 636 грн.30 коп.- 15% річних та 6 472 грн.- інфляційне збільшення суми боргу.

Твердження апелянта про те, що невиконання умов договору в частині не повернення обладнання позивачеві було зумовлене проханням представника компанії «ВІР Corporation» Присади Р.В. не ґрунтується на вимогах закону і договору, оскільки обладнання було передане ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_1, відповідно, на вимогу повинен був його повернути. Наразі, договір є чинним, недійсність його судом не встановлена, належність майна позивачеві не спростована.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і твердження апелянта про те, що суд першої інстанції позбавив його захисту шляхом розгляду справи без його представника, оскільки це є правом суду з огляду на особисту участь ОСОБА_1 у розгляді справи.

Прохання ОСОБА_1 прийняти копію позовної заяви, поданої до Шевченківського районного суду м. Києва про відшкодування витрат на зберігання матеріалів та обладнання за невиконаним договором на виконання робіт та дослідити її та надати належну оцінку, колегія суддів відхиляє, оскільки таких повноважень чинним законодавством не передбачено, і правова оцінка позову може бути надана лише судом, який її розглядає.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення , в наступній редакції:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором виконання робіт - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 a користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 кошти в сумі 827 108 грн. 30 коп. грн., з яких:

809 000,00 грн. - вартість обладнання;

11 636 грн.30 коп. - проценти за користування обладнанням, в період з 25 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року;

6472 грн. - вартість обладнання, збільшена на індекс інфляції в період з 25 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: