Провадження № 22-ц/773/769/15 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: представника відповідача - Татушка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним кредитного договору,

за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 23 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.03.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6, 627 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2007 року між ОСОБА_2 та відкритим (на даний час - публічним) акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 287500 Євро з кінцевою датою погашення 08.08.2010 року, та сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 8,5 % річних.

Кредит надавався на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності (а.с.10-14).

04.08.2010 року договором про внесення змін №86707С29-1 до кредитного договору №86707С29 від 28.08.2007 року, було змінено дату погашення кредиту до 08.02.2011 року (а.с.15).

А договором про внесення змін №86707С29-2 від 11.03.2011 року до цього ж кредитного договору, дату погашення кредиту було визначено 08.08.2013 року (а.с.16).

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 у своїх вимогах недійсність кредитного договору обґрунтовував тим, що вказаний правочин не відповідає положенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що виразилося у ненаданні йому відповідачем у повному обсязі інформації про умови кредитування та у несправедливості умов договору.

Однак такі доводи позивача спростовуються дослідженими судом доказами та положеннями законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В частині 4 статті 11 даного Закону зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Судом встановлено, що умови укладених між банком та позивачем ОСОБА_2 кредитного договору і договорів про внесення змін до нього, були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечував, тобто договір зі змінами до нього є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України.

Зокрема, у кредитному договорі від 28.09.2007 року передбачені всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог законодавства. У ньому вказана сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив свою згоду з його умовами, а в подальшому із внесеними змінами до нього. На момент укладення договору ОСОБА_2 не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, не звертався до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договору.

Наведеним спростовуються доводи позивача про те, що при підписанні кредитного договору банком були порушені його права позичальника як споживача, про те що умови договору були несправедливими, що він не був повідомлений про умови надання кредиту належним чином.

Згідно з підписаним ОСОБА_2 кредитним договором від 28.09.2007 року та договорами від 04.08.2010 року, та 11.03.2011 року про внесення змін до кредитного договору, позичальнику було надано інформацію про умови кредитування, та ці відомості є повні, вичерпні та зрозумілі для позичальника.

Крім того, в день підписання кредитного договору від 27.09.2007 року ОСОБА_2 отримав примірник даного договору, що надавало йому додаткову можливість детально вивчити його умови і в разі необхідності звернутися за правовою допомогою до спеціалістів, та у випадку незгоди з умовами кредитного договору - відмовитися від надання йому фінансової послуги. Однак отримавши суму кредиту, протягом певного періоду часу ОСОБА_2 виконував умови кредитного договору, погашаючи заборгованість.

В судовому засіданні не встановлено порушення прав та інтересів позивача ОСОБА_2 і ним не доведено, що укладений з банком кредитний договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору немає.

Виходячи з наведеного, повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 23 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: