У х в а л а

іменем україни

28 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Шатунова Андрія Олександровича - на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що з 03 січня 2001 року до 15 грудня 2011 року працював на підземних роботах у шкідливих умовах праці в шахті «Імені Ілліча» ПАТ «Кривбасзалізрудком», у зв'язку з чим отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 14 грудня 2011 року йому було первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності, наступним переоглядом від 09 грудня 2013 року втрата професійної працездатності збільшена до 55 %.

Оскільки професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умова під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і повинна відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Крім того позивач вважав, що професійне захворювання спричинено йому з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, що призвело до його моральних страждань, професійного захворювання, втрати працездатності, зміни його образу життя, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь моральну шкоду у розмірі 243 600 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн, а всього 51 000 грн. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 510 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року змінено в частині розміру стягнутої моральної шкоди, зменшено розмір моральної шкоди до 20 000 грн, в частині розміру витрат на правову допомогу зменшено до 743 грн 60 коп. та в частині розміру судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції зменшено до 243 грн 60 коп. В іншій частині рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Шатунов А.О. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Судом встановлено, що з 03 січня 2001 року до 15 грудня 2011 року ОСОБА_2 працював на підземних роботах у шкідливих умовах праці на шахті «Імені Ілліча» ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Висновком МСЕК від 14 грудня 2011 року ОСОБА_2 первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності, наступним переоглядом 09 грудня 2013 року втрата професійної працездатності збільшена до 55 %.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із статтею 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

При цьому, суд апеляційної інстанції, на підставі проведеної оцінки поданих сторонами доказів, з урахування всіх обставин та положень ст. 23 ЦК України, з урахування вимог розумності та справедливості, роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», глибини моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності, яка за висновком МСЕК від 09 грудня 2013 року встановлена в розмірі 55 %, правильно визначив розмір моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню наведені норми матеріального права судом касаційної інстанції не приймаються, оскільки зупинення, а в подальшому скасування права громадян, які потерпіли від професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції 'Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» <nau://ukr/1105-14>, не позбавляє права цих громадян на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st237-1> та ст. 1167 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1167> за рахунок власника або уповноваженого ним органу (працедавця).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Шатунова Андрія Олександровича - відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О. Кузнєцов