УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики від 23 червня 2009 року. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору позики у вигляді розписки, за якою останній отримав у борг у позивача грошові кошти в розмірі 500 тис. грн, які зобов'язався повернути на першу вимогу. Відповідач повернути грошові кошти позивачу відмовляється, в зв'язку з чим позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 500 тис. грн, проценти за користування позикою в сумі 218 260,28 грн, інфляційні витрати в сумі 17 134,30 грн та 3% річних в сумі 18 328,77 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість, яка складається з 500 тис. грн основного боргу; 218 260,28 грн процентів за користування позикою; 17 134,30 грн інфляційні витрати; 18 328,77 грн 3% річних.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року, вказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у цій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зменшено загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з 757 377,35 грн до 721 913,93 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 23 червня 2009 року отримав у борг від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 500 тис. грн, які зобов'язався повернути на першу вимогу, про що склав розписку (а.с.5).

09 липня 2013 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення позики в сумі 500 тис. грн (а.с. 6, 7).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина 1 статті 1048).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи та у відповідності до наданих сторонами доказів в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в рахунок погашення боргу та процентів. Наявність між сторонами правовідносин, що виникли за договором позики та зобов'язання відповідача повернути отримані грошові кошти, підтверджує факт знаходження оригіналу спірної розписки від 23 червня 2009 року у позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором позики, апеляційний суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, оскільки доказів на підтвердження отримання відповідачем письмової вимоги позивача про повернення боргу від 09 липня 2013 року, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позиції відповідача судом першої інстанції призначалась судово-почеркознавча експертиза, проте яка не була проведена у зв'язку з відсутністю зразків підпису та не проведенням відповідачем оплати. Судом апеляційної інстанції була надана можливість відповідачу з'явитись в судове засідання з метою надання вільних зразків почерку, однак останній в судові засідання не з'явився.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року в його незмінній частині ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року в його незмінній частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова