АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6353/15 Справа № 209/6833/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Крона» про захист прав споживачів та списання боргу за ненадані послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Крона» про захист прав споживачів та списання боргу за ненадані послуги.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він проживає у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Наприкінці 2003 року сусіди які проживають над ним поверхом вище, в кв. №12 демонтували несучу стінову панель, внаслідок чого на плиті перекриття виникли тріщини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 6 вересня 2006 року ОСОБА_3, яка є власником квартири АДРЕСА_2, яка розташована поверхом вище, було зобов'язано полагодити плиту перекриття над квартирою позивача ОСОБА_2. Але рішення до теперішнього часу не виконано.

Позивач вважає, що оскільки відповідач ТОВ «Крона» є утримувачем будинку в якому проживає позивач, то зобов'язано проводити ремонт несучих конструкцій, за що нараховує квартплату, але своїх зобов'язань щодо ремонту несучих конструкцій в тому числі і плити перекриття над квартирою позивача не здійснює, сусідів зверху цього зробити не примушує. Вважає, що йому неправомірно нараховується складова тарифу на квартплату в частині п.7 поточний ремонт несучих та захисних конструкцій будинку в частині площі пошкодженої плити. Просить суд списати та зняти з нарахованої квартплати суму в розмірі 3462 гривні 8 копійок за ненадані послуги.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та на неповен зясування обставин справи ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині обґрунтування з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 проживає у квартирі розташованій, за адресою: Дніпропетровськ область м. Дніпродзержинськ пр. Металургів буд. № 46.кв. № 8. Наприкінці 2003 року сусіди, які проживають над ним поверхом вище, в кв.№ 12 демонтували несучу стінову панель, внаслідок чого на плиті перекриття виникли тріщини.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 6 вересня 2006 року ОСОБА_3, яка є власником квартири АДРЕСА_2, яка розташована поверхом вище було зобов'язано полагодити плиту перекриття над квартирою позивача ОСОБА_2. Але рішення до теперішнього часу виконано.

Відповідач ТОВ «Крона» є утримувачем будинку в якому проживає позивач зобов'язана проводити ремонт несучих конструкцій, за що нараховує квартплату, в тому числі і за складовою тарифу на квартплату в частині п.7 поточний ремонт несучих та захисних конструкцій будинку, в цю складову закладений виключно ремонт міжпанельних швів інші будь які витрати в цій складовій не передбачені.

Тарифи по яким нараховуються позивачу квартплата та його складові визначаються рішеннями виконкому Дніпродзержинської міської ради. Ремонт міжпанельних швів в будинку позивача здійснюється щороку на різні кількості в межах можливостей підприємства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд зазначив у рішенні, що ТОВ «Крона» є уповноваженим підприємством з утримання житлового фонду та зобов'язана належним чином утримувати будинок позивача. Суд першої інстанції визнав необгрунтованими вимоги позивача щодо списання квартплати за ненадані послуги, оскільки, як встановлено в судовому засіданні ремонт плити перекриття покладений на винну особу, сусідку позивача зверху, що підтверджується виконавчим листом та не заперечується сторонами по справі в тому числі і позивачем.

Щодо того, що саме ТОВ «Крона» повинно було спонукати винну особу виконати рішення суду та відремонтувати плиту, то суд визнав дані вимоги позивача незаконними оскільки вони не передбачені ні законодавством ані договором про утримання будинків та прибудинкової території укладеним між відповідачем та управлінням житлово-комунального Дніпродзержинської міської ради.

Відмовляючи у задовленні позовних вимог позивача в частині списання за ненадані послуги в частині складової тарифу на поточний ремонт несучих конструкцій, суд послався на те, що вищезазначена складова становить лише обов'язок відповідача ремонту міжпанельних швів, інших обов'язків ця складова не включає, що доведено відповідачем належними доказами, доказів на спростування цієї обставини позивачем не надано.

З урахуванням всіх обставин суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та недоведеністю.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що такий висновок суду про відмову в задоволенні позову зроблено без урахування обраного позивачем способу захисту та положень ст.16 ЦК України, а тому вважає необхідним змінити обгрунтування відмови в задоволення позову з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч.2 ст.16 ЦК України, які мають універсальний характер і можуть застосовуватись до відповідних суб'єктивних прав. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягають захисту порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, яка у разі порушення права може скористатися відповідно до ст.16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту права.

Так, способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб'єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених(оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. При цьому, особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до ст.16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Частиною 2 ст.16 ЦК встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, наведені обставини свідчать, що ОСОБА_2, звернувшись з позовом про захист прав споживачів та списання боргу на ненадані послуги, обрав спосіб захисту, який не передбачено ст.. 16 ЦК України, як спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову необхідно змінити на підставі п.4 ст. 309 ЦПК України та зазначити, що підставою для відмови в задоволенні позову є неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, що не позбавляє останнього звернутись до суду за захистом порушеного права у порядку, передбаченому діючим законодавством.

За положеннями ст.16 ЦК України під час розгляду і вирішенні цивільної справи суд визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту із числа передбачених ст.16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Однак, із такими висновками погодитись неможливо.

Так відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року зазначено, що «у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224 - 226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін. У разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, оскільки суд посилався на норми матеріального права, які не регулюють спірні правовідносини та не навів ні однієї норми права, що підтверджує обґрунтування позовних вимог.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб'єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених(оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. При цьому, особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до ст.16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Частиною 2 ст.16 ЦК встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Положення ст.ст.9, 23, 101ЖК України містять загальні положення про право державної власності та засади захисту права власності. Зазначені норми закону не встановлюють конкретних заходів захисту певних чи окремих категорій прав.

Отже, діюче законодавство передбачає застосування конкретного способу захисту цивільного права, яке залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Під час розгляду і вирішення цивільної справи суд визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, характеру порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як видно із справи, обраний позивачаем спосіб захисту порушеного права, що зазначений в позовній заяві, який суд частково визнав таким, що підлягає захисту у зазначений у судовому рішенні спосіб, не є способом захисту цивільного права та інтересу в розумінні ст.16 ЦК України, оскільки не є конкретним способом захисту права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 січня 2015 року в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Крона» про захист прав споживачів та списання боргу за ненадані послуги змінити відповідно до цього рішення.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_4