Справа 2/229/566/2015
№ 229/1165/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 червня 2015 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

встановив:

08 квітня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. У позові ОСОБА_2 зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 20 червня 2003 року по 12 грудня 2012 року. Має з відповідачем спільну дитину - неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення мешкає разом з нею. Вказала, що з моменту народження дитини відповідач не проявляв бажання виховувати її, не проявляв батьківської турботи, не піклувався про розвиток та здоров'я дитини та не вважав за необхідне утримувати дитину. На теперішній час позивач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, з яким має спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Влітку 2014 року у зв'язку з проведенням АТО в Донецькій області позивач виїхала разом з дітьми з м. Ясинувата до м. Запоріжжя. Відповідач до теперішнього часу не проявляє ніякої зацікавленості до життя дитини, не надає матеріальної допомоги на дитину, не спілкується з сином. Він залишився у м. Ясинувата, жодних зв'язків з рідними відповідача або з самим відповідачем у ОСОБА_2 не залишилося.

Її чоловік ОСОБА_5 був вимушений виїхати на заробітки за межі України і на даний час працює у м. Малага країни Іспанії. Позивач бажає тимчасово виїхати до чоловіка, але не має можливості, оскільки відповідач не надає їй згоду та виїзд їхнього сина за кордон. Він самоусунувся від вирішення будь-яких питань щодо дитини, повністю ігнорує її прохання. За таких обставин позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_4 за кордон без згоди батька, а також дозволити їй або її офіційному представнику оформлювати документи для тимчасового виїзду чи супроводу дитини.

У попередньому судовому засіданні позивач ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги і просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_4 до країни Іспанія та Російська Федерація без згоди батька з часу набрання чинності рішенням до 01 січня 2016 року, дозволити їй або її офіційному представнику оформлювати документи для тимчасового виїзду чи супроводу дитини, а також допустити негайне виконання рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення, а також просить суд допустити до участі у справі її представника ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_2 та пояснила, що позивач ОСОБА_2 має можливість виїхати до Іспанії, де працює її чоловік ОСОБА_5 Вона бажає вивезти свого сина на відпочинок, оскільки дитина перенесла стрес у зв'язку з вимушеним переїздом у чуже місто, через зміну оточення. Також, вони мають родичів у Краснодарському краї Російської Федерації, які запрошують їх у гості та на відпочинок. Але вивезти сина ОСОБА_2 не має можливості, оскільки відповідач ОСОБА_3 повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків і зловживає своїми батьківськими правами, перешкоджає сину повноцінно розвиватися та відпочивати. Дитина відвідує спортивну секцію, але не має можливості брати участь у міжнародних змаганнях, через що дуже переймається. Декілька разів йому пропонували поїздки за кордон як дитині-переселенцю, але вони також повинні були відмовитися від таких турів через відсутність згоди батька. Своїми діями відповідач порушує права сина на повноцінний відпочинок, оздоровлення, отримання нових вражень від поїздок за кордон, участі в спортивних змаганнях. Декілька разів позивач ОСОБА_2, а також дитина в присутності соціального педагога навчального закладу зв'язувалися з відповідачем через мережу Інтернет, але той відмовлявся вирішувати будь-які питання відносно дитини, повністю перекладаючи це на матір дитини. Представник позивача ОСОБА_1 просить суд задовольнити позов, оскільки вважає, що на даний час це єдиний спосіб захистити права та інтереси дитини.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився. У зв'язку з відсутністю поштового зв'язку з м. Ясинувата Донецької області (останнє відоме місце мешкання відповідача) він був викликаний до суду через оголошення у пресі відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України.

Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 05 вересня 2005 року.

Дитина мешкає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 18 лютого 2015 року. Цим актом також засвідчено, що соціально-побутові умови сім'ї є задовільними, дитина забезпечена необхідними речами. Встановлено, що дитина ОСОБА_4 навчається у 4-А класі Запорізького навчально-виховного комплексу №109 Запорізької міської ради Запорізької області. Адміністрацією цього закладу надано інформацію про те, що батько дитини ОСОБА_3 протягом всього терміну навчання не відвідував сина у навчальному закладі, навчанням сина не цікавився, допомогу школі не надавав.

Відповідно до довідки, виданої ВДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції 30 травня 2014 року, ОСОБА_2 не отримувала аліменти з ОСОБА_3 у період з 01.12.2013 по 31.05.2014 і заборгованість по аліментам складає 20269,25 грн.

Суд встановив, що чоловік ОСОБА_2 працевлаштований у м. Малага країни Іспанії, а тому приходить до висновку, що позивач має можливість здійснити тимчасову поїздку до Іспанії разом з дітьми для їх відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору. Також, зі слів представника позивача, позивач має родичів у Російській Федерації, куди вона також має можливість виїхати.

Відповідно до правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України

громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу

другого з батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача позивач ОСОБА_2 позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору дитини.

Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків і зловживає своїми батьківськими правами, оскільки не забезпечує дитині повноцінного відпочинку, перешкоджаючи своїми діями повноцінному фізичному, моральному, інтелектуальному, духовному, соціальному розвитку дитини. Дії відповідача як батька суперечать інтересам дитини, порушують його права, гарантовані міжнародним та національним законодавством.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, виїзд та оформлення проїзних документів для виїзду за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Суд, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині надання дозволу матері дитини на виїзд та оформлення проїзних документів дитині для виїзду за межі України у супроводі одного з батьків у країни Іспанію та Російську Федерацію з часу набрання цим рішенням чинності до 01 січня 2016 року. Оскільки у судовому рішенні зазначені країни, в які тимчасово виїжджає дитина, а також встановлений період, суд вважає, що права батька дитини щодо можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, передбачені ст.ст. 153, 157 СК України, не порушені.

Суд приходить до висновку, що вимога позивача про допущення негайного виконання рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України не підлягає задоволенню, оскільки статтею 367 ЦПК України встановлений виключний перелік випадків, коли рішення суду звертається до негайного виконання, в якому відсутнє негайне виконання рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212,214,215, 223-226 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька задовольнити частково.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3 з часу набрання цим рішенням чинності до 01 січня 2016 року в наступні країни світу: Іспанія, Російська Федерація.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, або її офіційному представникові дозвіл на оформлення документу для тимчасового виїзду або супроводу за межі території України неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька дитини ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 05 червня 2015 року.

Суддя: С. О. Рагозіна