АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріМішкіній А.В.
за участю: представника позивача Дідук О.В.,

представника третьої особи Савескул-Савело В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» Пантіної Любові Олександрівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2015 року

у справі за позовом Тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 183-188/

№ справи 752/15416/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6355 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ «Старокиївський Банк» подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не взято до уваги заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо виявлених фактів шахрайства працівниками банку та відповідачів стосовно ПАТ «Старокиївський Банк», враховуючи рішення виконавчої дирекції №182/14 від 21.08.2014 р. щодо видачі Наказу №61 про зупинення перерахувань, виплат та визнання нікчемними всіх трансакцій та правочинів, зокрема і договорів банківського вкладу №7575 від 16.04.2014 р. та №05/1023-2014 від 14.04.2014 р., відповідно до вимог ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 ЦК України. Також зазначила, що судом першої інстанції не допитано свідків - посадових осіб, які працювали під час здійснення фіктивних вкладних операцій, не було витребувано документів про відкриття рахунків, зокрема Свідоцтва про відкриття рахунку, передбаченого п. 1.3. Договору банківського вкладу. Крім того, зазначила, що про фіктивність вкладних операцій свідчить і фізична неможливість їх проведення, зокрема неможливість проведення 21-ї розрахунково-касової операції з готівкою на суму 4 118 989, 22 грн., за безпосередньої участі 21-ї особи, протягом 22-23 хвилин після першої години ночі, та кратність суми, фіктивно виданої ОСОБА_8 та внесеною ОСОБА_9 та ще двадцятьма фізичними особами. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 03.12.2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_8 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого відповідач вніс на відкритий йому вкладний рахунок 4 085 410,50 грн. зі сплатою 10% річних, строком повернення вкладу 03.06.2014 р.

На підставі поданої відповідачем 05.05.2014 р. заяви про видачу коштів з вкладу, договір банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 р. було достроково припинено, а кошти з депозитного рахунку в сумі 33 578,72 грн. були отримані відповідачем 13.05.2014 р. в повному обсязі, у зв'язку із чим взаємні зобов'язання між ПАТ "Старокиївський банк" та відповідачем з приводу виконання договору банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 р. припинилися.

16.04.2014 р. між ОСОБА_9 та ПАТ "Старокївський банк" було укладено договір банківського рахунка № 7575, на який відповідачем 13.05.2014 року було внесено грошові кошти в сумі 200 000 грн. згідно заяви про внесення готівки № 63238. (а.с. 78)

14.05. 2014 року ОСОБА_9 та ПАТ "Старокиївський банк" було укладено договір банківського вкладу № 05/1023-2014, за умовами якого вкладник вносить 200 000 грн. зі сплатою 1% річних з датою повернення вкладу 21.05.2014 року. (а.с. 79)

Згідно платіжного доручення № 63238 від 13.05.2014 року 200 000 грн. були перераховані з поточного на депозитний рахунок, а після закінчення строку дії договору банківського вкладу кошти в сумі 200 000 грн. перераховані на поточний рахунок ОСОБА_9, але останній не повернуті, у зв'язку з відсутністю у банку фінансових можливостей для цього.

12.05.2014 року НБУ було винесено постанову № 276/БН "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних".

На підставі постанови НБУ від 17.06.2014 р. № 365 "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії неплатостроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 року прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк".

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на три місяці з 18 червня по 18 вересня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами ст. 228 ЦК України про те, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, і є нікчемним, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, та ч. 2 ст. 59 ЦПК України про те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Встановивши, що позивачем не надано доказів, на підтвердження своїх позовних вимог, а єдиним засобом доказування порушення публічного порядку укладеного правочину є вирок суду у кримінальному провадженні за правилами КПК України, згідно з яким особу відповідача визнано винною у скоєнні злочину, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави внаслідок укладених вищевказаних договорів, а встановлення факту нікчемності правочину тимчасовою адміністрацією банку у цивільному процесі не є преюдиційним фактом та потребує доказуванню у загальному порядку, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо виклику свідків, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до п. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а видача та отримання коштів підтверджується виписками по рахунках, а ПАТ «Старокиївський Банк» не було надано суду належних доказів наявності умислу у сторін правочинів або однієї із сторін в намірі порушити публічний порядок.

П. 2 та п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить перелік підстав, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, за договором про відкриття банківського рахунку та депозитним договором саме банк отримав кошти від вкладника, а не уклав договір, внаслідок чого став неплатоспроможним, а позивачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що умови договору про відкриття банківського рахунку та депозитного договору, які укладені з ОСОБА_9, передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання йому переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Крім того, як було встановлено, ПАТ «Старокиївський Банк» віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління НБУ від 17 червня 2014 року, тоді як договори з ОСОБА_9 укладені відповідно 16 квітня 2014 року та 14 травня 2014 року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, є такі що набрали законної сили рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2014 р. у справах 22-ц/796/2294/15, 22-ц/796/15410/14, за аналогічними позовами, та з тих же правових підстав /т. 1 а.с. 114-125/

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» Пантіної Любові Олександрівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2015 року - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: