Справа №471/1112/14-ц 08.06.2015 08.06.2015 08.06.2015
Провадження №22-ц/784/1384/15
Головуючий першої інстанції:Марценюк С.А..
Категорія 23 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

08 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем- Харитоновою І.В.

за участю

позивачки - ОСОБА_3

представника

позивачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_5 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29.04.2015 р. у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору оренди землі недійсним,

встановила:

22. 08. 2014 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору оренди землі недійсним.

Позивачка зазначала, що вона є власницею земельної ділянки площею 9,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Новоолександрівської сільської ради Братського району Миколаївської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого 18.02.2004 р. Зазначену земельну ділянку, за усною домовленістю, вона передала в користування відповідачу на певний час, проте, ні термін користування землею, ні суму коштів, які в подальшому їй сплатить відповідач обумовлено не було. При цьому жодних документів позивачка не підписувала.

В травні 2014 р. ОСОБА_3А звернулась до ОСОБА_5 з вимогою про повернення належної їй земельної ділянки, на що останній повідомив про те, що ще 40 років буде користуватися земельною ділянкою на підставі договору оренди.

Після звернення до відділу Держземагенства в Братському районі дізналась про існування договору оренди належної їй земельної ділянки від 12.12.2008 р. укладеного між нею та ОСОБА_5, який зареєстрований у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК 31.03.2010 р. за № 64, терміном на 49 років.

Посилаючись на те, що волевиявлення на укладання такого договору у неї не було, за істотними умовами згоди не досягнуто, орендну плату не отримувала, і взагалі, вказаний договір нею не підписувався, просила про визнання договору оренди земельної ділянки від 12.12.20008 р. укладеного між нею та ОСОБА_5 недійсним.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 29.04.2015 р. позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 12.12.2008 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрований у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК 31.03.2010 р. за № 64. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, не погоджуючись з висновками суду стосовно наявності підстав для визнання угоди недійсною, ставить питання про скасування рішення і просить постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неналежну оцінку доказів.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК, дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Вважається, що правочин вчинено у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документі та підписано сторонами (ст.207 ЦК).

Статтями 14, 20 Закону України «Про оренду землі» ( далі - Закон) передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації

Відсутність у договорі хоча б однієї із істотних умов договору оренди земельної ділянки також, відповідно до приписів ч. 2 ст.15 Закону, є підставою для визнання такої угоди недійсною.

Перелік істотних умов договору оренди земельної ділянки наведено в ч. 1 ст. 15 Закону.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що позивачка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.02.2004 р. є власницею земельної ділянки площею 9,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Новоолександрівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

З договору оренди землі від 12.12.2008 р. , зареєстрованому у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК 31.03.2010 р. за № 64, вбачається, що ОСОБА_3, як орендодавець, та ОСОБА_5, як орендар, уклали договір оренди земельної ділянки площею 9,09 га, терміном на 49 років.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи Миколаївського відділення Одеського НДІ № 136 від 03.03.2015 р., підпис від імені ОСОБА_3 у графі «Орендодавець» оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 12.12.2008 р., виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу статті 16 Закону України Про оренду землі укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Наведені обставини свідчать про те, що позивачка довела належними доказами, як це передбачено ст. ст. 59, 60 ЦПК України, що оспорюваний договір оренди землі вона не підписувала.

Таким чином, відсутність підпису позивачки в спірному договорі, не дозволяє дійти висновку про відповідність умов спірного договору оренди внутрішній волі позивачки, а тому відповідно до ст. 15 Закону, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи та встановивши, на підставі належної оцінки доказів, відсутність згоди сторін щодо усіх суттєвих умов угоди та відсутність вільного волевиявлення позивачки, обґрунтовано задовольнив позов.

При цьому в рішенні наведено відповідний дійсним обставинам справи правовий аналіз норм, якими врегульовано питання щодо визнання угод недійсними з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України.

Як вбачається з висновку експерту № 136 від 03.03.2015 р., який міститься в матеріалах справи (а.с.89-92), розписка від 30.04.2009 р. була обєктом дослідження при проведенні експертизи, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Посилання апелянта на неповноту висновку експерта щодо підпису позивачки на спірному договорі оренди, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки підставою для визнання спірного договору недійсним є відсутність волевиявлення позивачки на укладання такого договору оренди.

З врахуванням встановленого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29.04.2015 р. залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді Н.В. Самчишина

ОСОБА_2