Ухвала

іменем україни

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І., Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів по розпискам за невиконані зобов'язання, за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0883 га, розташованої по АДРЕСА_1, він передав останньому грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США 15 травня 2009 року, 50 000 доларів США - 27 серпня 2009 року та 50 000 доларів США року -02 вересня 2009 року, що згідно офіційного курсу НБУ було еквівалентно відповідно 228 600 грн, 399500 грн та 399 000 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його смерті, діючи від його імені за довіреністю, ОСОБА_8 оформив та отримав державний акт на ім'я ОСОБА_7 на вказану земельну ділянку та 01 жовтня 2010 року уклав з позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2011 року, яке залишено без змін у відповідній частині рішенням апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2012 року, договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки було визнано недійсним. Посилаючись на те, що зобов'язання щодо продажу йому вказаної земельної ділянки ОСОБА_7 за життя виконані не були, позивач просив стягнути отримані ОСОБА_7 грошові кошти відповідно до розписок в сумі 130 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 1 039 090 грн солідарно з відповідачів, які є спадкоємцями ОСОБА_7

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, як спадкоємця після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 65 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 519 454 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5, як спадкоємця після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 65 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 519 454 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів як зі спадкоємців ОСОБА_7, оскільки за життя померлий не виконав свого обов'язку щодо продажу земельної ділянки, як зазначено у розписках про отримання грошей.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено прийняття відповідачами у спадщину майна після смерті ОСОБА_7 та не визначена його вартість.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, спадкоємцями якого були його син ОСОБА_4 та мати ОСОБА_9, які звернулись із заявами про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори у встановлений законом строк. Після смерті ОСОБА_9 09 травня 2011 року спадщину прийняв її син ОСОБА_5

За життя ОСОБА_7 придбав за договором купівлі-продажу від 03 лютого 1999 року у ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,10175 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що ОСОБА_7 мав наміри продати йому вказану земельну ділянку розміром 0,0883 га з об'єктом незавершеного будівництва і згідно з попередньою домовленістю отримав від нього грошові кошти: 15 травня 2009 року у розмірі 30 000 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 228 600 грн; 27 серпня 2009 року у розмірі 50 000 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 399 500 грн та 02 вересня 2009 року у розмірі 50 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 399 000 грн.

01 жовтня 2010 року між позивачем та ОСОБА_8, який діяв за довіреністю ОСОБА_7, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яку позивач в подальшому за договором купівлі-продажу від 11 березня 2011 року продав ОСОБА_11

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2011 року позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_11 задоволено частково. Визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки, укладені 01 жовтня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, та 11 березня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_11, оскільки встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки позивач уклав з ОСОБА_8, який діяв за довіреністю ОСОБА_5, виданої за його життя та яка на час укладення вказаного договору втратила чинність в зв'язку зі смертю ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2012 року відмовлено у задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, витребування її з чужого незаконного володіння.

Зазначеним рішенням установлено, що на момент смерті ОСОБА_7 останній не отримав державний акт на право власності на придбану ним у 1999 році земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 та не зареєстрував право власності на неї, а відтак не набув права власності на цю земельну ділянку. Отримання ОСОБА_8 державного акту на ім'я ОСОБА_7 після його смерті не свідчить про набуття спадкодавцем права на цю земельну ділянку, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843056/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> цивільна правоздатність особи, тобто здатність особи набувати цивільні права і обов'язки припиняється у момент її смерті. Отже спірна земельна ділянка, як об'єкт права власності, не входить до складу спадщини померлого.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1282> встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Статтею 1216 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1216> встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1218> до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 03 лютого 2011 року відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд та на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,10175 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 159). Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 03 лютого 2011 року відмовлено ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд та на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,10175 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 164).

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено прийняття відповідачами у спадщину майна після смерті ОСОБА_7, а також його вартість, оскільки вимоги кредитора задовольняються лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Статтею 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337> визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, поданою в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Головуючий
Судді:В.І. Амелін Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко Судді: В.І. Амелін