Провадження №2/521/4679/15
22 липня 2015 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Мазинській І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Одеської товарної біржі про визнання договору дійсним,
В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Одеської товарної біржі про визнання договору дійсним.
В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення в суд сторона позивача посилалась на ті обставини, що 24 жовтня 1994 року між ОСОБА_4, що діяла від власного імені, а також від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 з одної сторони, та ОСОБА_5 з іншої сторони, був укладений договір №5298 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири №42 в будинку №27 корп.№3 по вулиці Ген. Петрова у місті Одесі, відповідно до умов якого ОСОБА_5 набула право власності на вказане майно.
29 грудня 2009 року ОСОБА_5 померла, після чого відкрилась спадщина до майна особи, в тому числі вказаної квартири.
Позивач пояснював, що реалізуючи цивільні права та законні інтереси, з метою належного оформлення спадкових прав, звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але питання про спадкування даної квартири залишилось невирішеним, оскільки договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально.
У звязку з цим ОСОБА_1 як правонаступник сторони за договором, з огляду на факт виконання сторонами усіх істотних його умов, звернувся в суд з даним позовом, в якому просив визнати правочин дійсним.
Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також представник Одеської товарної біржі у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.
Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
З огляду на неявку відповідачів по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, дослідивши представлені письмові докази, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що 24 жовтня 1994 року між ОСОБА_4, що діяла від власного імені, а також від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 з одної сторони, та ОСОБА_5 з іншої сторони, був укладений договір №5298 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири №42 в будинку №27 корп.№3 по вулиці Ген. Петрова у місті Одесі, відповідно до умов якого ОСОБА_5 набула право власності на вказане майно.
Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській товарній біржі під реєстровим №5298 від 24 жовтня 1994 року, а також право власності набувача за правочином було зареєстроване у встановленому порядку.
Однак 29 грудня 2014 року ОСОБА_5 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №400297 від 30 грудня 2014 року.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
З огляду на ст. 1258 ч.ч.1,2 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
В силу ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є сином померлої та спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується наданими суду документами, які зясовують родинні відносини. При цьому ОСОБА_1 спадщину фактично прийняв.
Правовідносини між сторонами у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору 24 жовтня 1994 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору.
Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Тобто ЦК УРСР від 18 липня 1963 року вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир не встановлював.
З укладеного договору випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі безпосередньо продавець отримала від покупця, про що свідчать підписи сторін (п.6 договору).
В силу ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію правовідносин, що виникли між сторонами, судом не встановлено неправомірності в діях продавця відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні ОСОБА_5 вказаної нерухомості, у звязку з чим права позивача підлягають захисту.
Таким чином, суд приходить до висновку про визнання договору дійсним, оскільки сторони угоди на момент його укладення були членами вказаної біржі та вимоги діючого на той час цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, враховуючи зокрема фактичне виконання умов договору сторонами та подальшу державну реєстрацію відповідних майнових прав.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Одеської товарної біржі про визнання договору дійсним задовольнити.
Визнати договір №5298 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири №42 в будинку №27 корп.№3 по вулиці Ген. Петрова у місті Одесі, загальною площею 31,6кв.м., укладений 24 жовтня 1994 року між ОСОБА_2, що діяла від власного імені, а також від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 з одної сторони, та ОСОБА_5 з іншої сторони, дійсним.
Розяснити учасникам цивільного процесу, що у разі визнання судом договору дійсним, наступне нотаріальне посвідчення такого договору не вимагається.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.