УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що з 1980 року вона працювала в дорожньо-ремонтний пункт 1 (далі - ДРП 1) шляхово-експлуатаційної дільниці № 878 (далі - ШЕД № 878 м. Винники Львівська область) на посаді дорожньої робітниці із зайнятістю на роботах по ремонту доріг м. Золочева.

В 1980 році позивач проживала з синами ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у гуртожитку по АДРЕСА_1.

У зв'язку із знесенням гуртожитку, в лютому-березні 1986 року позивач вселилася у половину будинку АДРЕСА_2, який належав ШЕД № 878 та був призначений для тимчасового обігріву дорожніх робітників, та зареєструвалася в ньому з дозволу керівництва.

У серпні 1986 року позивач була переведена в дорожньо-ремонтний пункт 2 ШЕД № 878 на посаду дорожньої робітниці із зайнятістю на роботах по ремонту доріг с. Куровичі.

Таким чином, з 1986 року та теперішній час позивач проживає у АДРЕСА_2, відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користується будинком. Будь-яких документів щодо володіння і користування цим будинком у ОСОБА_4 не було, ордер на її ім'я не видавався. З 1986 року позивач не вносить жодних платежів на користь відповідача за користування частиною будинку, за власні кошти облаштувала у будинку ванну кімнату, туалет, провела воду, газ.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на вказаний будинок на підставі ст. 344 ЦК України.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2014 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що влаштування у будинку газопостачання, водопостачання, обладнання туалету та ванної кімнати не є підставою для визнання за позивачем права власності на вказаний будинок, оскільки між нею та відповідачем такої домовленості не було.

Також, позивачем не доведено факту добросовісності, відкритості, безперервності, тривалості свого володіння. Також, матеріали справи не містять доказів того, що позивач, як незаконний володілець, протягом усього часу володіння майном була внесена у тому, що на це майно не претендують інші особи, що вона отримала таке майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня