УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова (далі - ТОВ «УФА «Верус») про стягнення заборгованості в розмірі 29 357,84 грн, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору, укладеного між сторонами 27 листопада 2007 року. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань позичальником виникла заборгованість у розмірі 29 357,84 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3 925,25 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 442,05 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором в розмірі 21 075,36 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 1 374,18 грн. Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 суму заборгованості у розмірі 19 357,84 грн та стягнути солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_4 заборгованість в сумі 10 тис. грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAXRRCI17360001 від 27 листопада 2007 року у розмірі 19 357,84 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_4 заборгованість в сумі 10 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 27 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір у вигляді заяви, відповідно до умов якого останньому було видано кредитну картку №434155 на строк 24 місяці, з кінцевим строком повернення кредиту 26 листопада 2009 року зі сплатою процентів за його користування у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку кредиту. Згідно змісту вказаної заяви ОСОБА_4 ознайомився і погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які йому була надані у письмовій формі.

Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 23 грудня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 29 357,84 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3 925,25 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 442,05 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором в розмірі 21 075,36 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 1 374,18 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Статтею 259 ЦК визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Отже, за умовами оспорюваного договору позовна давність в частині стягнення пені становить п'ять років, тобто позивачем заявлено позовні вимоги з дотриманням в цій частині строків позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що відповідачем ОСОБА_4 неналежним чином виконувались умови кредитного договору, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість по сплаті основної заборгованості, процентів за користування кредитом та неустойки у вигляді пені, штрафів за порушення строків оплати.

Апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що у заяві на отримання кредиту вказано, що боржник ознайомився та згодний із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт), які були надані йому у письмовій формі, своїм підписом підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування, врахувавши при цьому положення п. 5.5 цих умов, якими строк позовної давності встановлений тривалістю 5 років, а отже строк позовної давності не сплинув, оскільки відповідачем ОСОБА_4 у квітні 2009 року було внесено останній платіж.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що приєднані до матеріалів справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не мають форми договору та відповідно його не було ознайомлено з ними, спростовується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 81-87), натомість відповідачем ОСОБА_4 не було надано суду доказів щодо його ознайомлення з іншими умовами про надання споживчого кредиту.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова