Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"12" травня 2015 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі :

головуючої одноособово судді - Середи І.В.,

при секретарі - Строіч Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Санаторій «Красні зорі» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення заробітної плати, плати за додаткову роботу, середнього заробітку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Санаторій «Красні зорі» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та після зміни позовних вимог просив стягнути заборгованість по заробітній платі за період з вересня по грудень 2013 року та за січень 2014 року в розмірі 4558 грн., плату за додаткову роботу в розмірі 12000 грн., з урахуванням інфляції, середній заробіток за час затримки виплати, та моральну шкоду в розмірі 4500 грн..

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказував на те, що на підставі наказу №112 від 01 листопада 2008 року його було прийнято на роботу в ДП «Санаторій «Красні зорі» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», 13.01.2014 р. його звільнено з посади інженера-енергетика за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України, однак відповідач не здійснив повного розрахунку, а саме: між позивачем та відповідачем була усна домовленість про доплату 25% окладу за додаткові роботи які відповідач не сплатив за період з жовтня 2012 р. по грудень 2013 р., а також нараховану заробітну плату з вересня 2013 р. по січень 2014 р., які позивачем також не отримані, оскільки останнім робочим днем ОСОБА_1 було 13 січня 2014 р., а день фактичного розрахунку - серпень 2013 р. Крім того, посилаючись на порушення його прав, вказував на завдання йому душевних страждань, оскільки до моменту отримання заробітної плати на новому місці роботи позивач був обмежений у засобах існування, що стало причиною сімейних сварок та викликало почуття провини перед дружиною та рідними. Затримка виплати заробітної плати спричинила обмеження сум'ї у харчуванні та придбанні одягу. Все це порушило нормальні життєві зв'язки та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Сторони в засідання не зявилися, позивач звернувся з заявою про підтримання вимог та розгляд справи в його відсутності.

Представник відповідача в засідання не з'явився, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. На адресу суду не надходило письмових заперечень на позовні вимоги ОСОБА_1.

Суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі представлених доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову виходячи з наступного.

Як було судом встановлено, ОСОБА_1 згідно наказу №112 від 01.11.2008 р., був прийнятий на посаду інженера енергетика з 01.11.2008 р в ДП «Санаторій «Красні зорі» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»..

13.01.2014 року позивача було звільнено за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №2-к від 13.01.2014 р..

Згідно з вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з нормами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів,

висновків експертів.

Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Для забезпечення в судовому засіданні змагальності сторін та у зв'язку з наявними у позивача труднощами в отриманні доказів, 16 грудня 2014 року судом було прийнято ухвалу про витребування відомостей про заборгованість по заробітній платі та додатковій роботі перед ОСОБА_1, а також про розмір його середнього заробітку. Однак, незважаючи на неодноразове нагадування про необхідність виконання вимог ухвали відповідач не надав інформації про заборгованість та не повідомив про причини невиконання ухвали.

Отже, враховуючи відсутність письмових заперечень проти позову, довідки про розмір заборгованості, тому суд приймає до уваги доводи позивача і приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати за період з вересня 2013 року по 13 січня 2014 року в розмірі 4558 грн.

Крім того, що стосується розрахунку заборгованості, суд враховує наступне, відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Що стосується виплати середнього заробітку відповідно до ч. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 передбачений порядок обчислення середнього заробітку, згідно якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Приймаючи до уваги те, що відповідачем не було надано інформації про середній заробіток позивача, суд приймає до розрахунку вказаний позивачем розмір середнього заробітку - 1800 грн.

Виходячи із зазначеного та приймаючи до уваги, що за два останні місяці роботи починаючи з 03 листопада 2013 року по 13 січня 2014 року кількість робочих днів становить 43, отже середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільнені, що підлягає до виплаті ОСОБА_1 становить - 13813,8 грн.( 1800 грн./ 43 дні = 41,86 грн.( середньоденна) Х 330 днів робочих (з 14 січня 2014 р. по 12 травня 2015 р.- строк прострочення).

Що стосується вимоги про стягнення плати за додаткову роботу в розмірі 25% від окладу, то така вимога не може бути задоволена, оскільки сам позивач вказував, що домовленість про неї з керівництвом була в усній формі, тоді як умови оплати праці визначаються на підставі договору або наказу.

Враховуючи ту обставину, що заробітна плата працівника є єдиним джерелом для влаштування свого життя та життя своєї родини, а відсутність грошових коштів на це привело позивача до втрати нормальних життєвих зв'язків та додаткових зусиль з його боку для організації свого життя, суд вважає, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, виходячи з принципу розумності та справедливості позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 3000 гривень.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України та п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути в доход держави судовий збір у розмірі 487,20 грн., який розраховується з розміру матеріальної та моральної шкоди (243,60 грн.+243,60 грн.).

Керуючись ст.ст.10,11,58-60,64,88, 212-215,224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства «Санаторій «Красні зорі» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» () на користь ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі в розмірі 4558 грн., середній заробіток за час затримки виплати в розмірі 13813,8 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн..

В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з дочірнього підприємства «Санаторій «Красні зорі» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» () на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: