Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 30 536 грн та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1 100 грн. щомісячно, починаючи з 28 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначала, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 13 300 грн, а тому вона звернулась до суду із заявою про стягнення неустойки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 28 180 грн та судовий збір у розмірі 281 грн 80 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, задовольняючи частково позов, виходив із того, що відповідальність платника аліментів за прострочення сплати настає у разі порушення ним аліментних обов'язків, що призвело до виникнення заборгованості, і факт часткового погашення цієї заборгованості не звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 196 СК України.

Проте повністю колегія суддів з такими висновком суду погодитись не може.

Судами установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 листопада 2009 року по 23 грудня 2011 року, від якого мають дитину - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1 100 грн. щомісячно, починаючи з 28 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 2 червня 2014 року отримала виконавчий лист на примусове виконання вищевказаного судового рішення, а 10 липня 2014 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

Станом на 1 вересня 2014 року ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам у розмірі 13 200 грн, що підтверджується розрахунком Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до ст. 196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постави від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Суд, при визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір неустойки (пені).

Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості, виходячи зі всієї суми.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7> є обов'язковою для судів.

Також апеляційний суд не врахував роз'яснення, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" <nau://ukr/v0014700-09>, в якому зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Відсутність відповідних розрахунків позбавляє суд касаційної інстанції можливості перевірити їх правильність.

Таким чином суду у мотивувальній частині рішення слід навести розрахунки, на підставі яких він визначив розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, в мотивувальній частині рішення апеляційної інстанції зазначений розмір неустойки, який не відповідає розміру, зазначеному у резолютивній частині, що є порушенням вимог ст. 316 ЦПК України.

Так, у мотивувальній частині рішення суд враховує роз'яснення, надані у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, та стягує неустойку у розмірі 26 180 грн, проте в резолютивній частині рішення стягує неустойку у розмірі 28 180 грн.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик