АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7990/2015 Головуючий у І інстанції - Макарчук В.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що з 2006 року по 2008 рік перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на те, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується та не цікавиться нею, не надає матеріальної допомоги на її утримання, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківський прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 про позбавлення відповідача батьківських прав скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та суд не дав належну оцінку наявним у справі доказам. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини, оскільки до 2013 року він самостійно надавав матеріальну допомогу дитині та спілкувався з нею, а з 2013 року у зв'язку з хворобою матері не міг постійно спілкуватись з дитиною. Зазначає також, що позивачка не повідомила суд про його дійсне місце проживання, чим позбавила його можливості брати участь у розгляді справи.

Апелянт та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, представник апелянта в заяві просив розглядати справу за їх відсутності.

Позивач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що з 2006 року по 2008 рік ОСОБА_4 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Неповнолітня ОСОБА_5 разом з матір'ю проживають за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач проживає окремо, як повідомив його представник, відповідач наразі перебуває в Російській Федерації з метою отримання там статусу біженця.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 10.06.2013 орган опіки та піклування з огляду на результати проведеної перевірки та з урахуванням рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що батько ухилився від виховання та утримання дитини. У висновку також зазначено, що ОСОБА_2 вихованням та утриманням доньки не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріально не допомагає.

Відповідно до ст.. 164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Верховний Суд України в п.15,16 Постанови Пленуму від 30.03.2007 року за № 3 , що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків - це свідоме нехтування ними своїми обов'язками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини.

Відповідач, звертаючись до суду з апеляційними та касаційними скаргами , не надав жодного доказу на підтвердження того, що він спілкувався з дочкою після розірвання шлюбу з матір'ю дитини, приймав будь-яку участь у вихованні дочки, забезпеченні її духовного та фізичного розвитку, виявляв інтерес до її внутрішнього світу, стану здоров'я.

Посилання відповідача на ту обставину, що він не міг спілкуватися з дочкою, оскільки доглядав свою хвору матір, не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження хвороби матері, яка б вимагала постійного стороннього догляду.

Та обставина, що відповідач в даний час перебуває в іншій країні також не може бути прийнята до уваги, оскільки перебування за кордоном не дає підстав для уникнення від виконання своїх батьківських обов'язків.

Крім того, на час звернення позивача до суду у квітні 2013 року, відповідач мешкав на території України, однак, доказів його спілкування з дитиною, не надав.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідач та його представник не надали суду доказів участі ОСОБА_2 у вихованні дочки, не спростували доводи позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :