Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,

Кафідової О.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», третя особа - Національний банк України, про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»), третя особа - Національний банк України, про зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що 19 серпня 2013 року між нею та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір № 263/134/480085 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») № НОМЕР_1 на суму 149 тис. доларів США строком на 367 днів. Відповідно до договору відповідач зобов'язався сплатити вкладнику 7,40 % річних від суми вкладу та повернути вклад 21 серпня 2014 року. 11 серпня 2014 року та 19 серпня 2014 року вона звернулась до банку із заявою про повернення їй належних коштів у розмірі 149 тис. доларів США. Однак їй було відмовлено у виплаті з поточного рахунку повної суми вкладу в один операційний день за депозитним договором. Банк видавав кошти лише у розмірі встановленого ліміту в розмірі 15 тис. грн на добу. Так, станом на 05 вересня 2014 року кошти в повному обсязі банк не повернув, а тому позивачка просила зобов'язати відповідача видати готівковою одноразовою операцією через касу належні їй кошти за договором від 19 серпня 2013 року № 263/134/480085 про відкриття депозитного рахунку в рамках договору № 0784/980/Р щодо банківського обслуговування від 15 серпня 2012 року у валюті вкладу разом у розмірі залишку 136 570,71 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати готівкою одноразовою операцією через касу належні ОСОБА_3 кошти за договором № 263/134/480085 про відкриття депозитного рахунку (вкладу «Стабільний») від 19 серпня 2013 року у валюті вкладу у розмірі залишку станом на 18 листопада 2014 року у розмірі 60 590,50 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач звертався до банку із заявою про повернення грошових коштів з її поточного (мультивалютного) рахунку, яка відповідачем залишена без належного реагування, тому наявні всі підстави для стягнення грошових коштів за договором банківського обслуговування. Також суд зазначив, що постанови Національного банку України не можуть мати пріоритету перед Конституцією України, ст. 41 якої закріплено право кожного володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, доказам, що надані сторонами та правильно оцінені судом, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом зазначених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Тобто, посилання ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на постанову Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», п. 1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, суди дійшли до правильного висновку про те, що відмова банку у поверненні грошових коштів з поточного (мультивалютного) рахунку ОСОБА_3 суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з висновками судів про те, що кошти мають бути видані позивачу одноразовою операцією з його поточного рахунку.

Відносини банку та володільця рахунку передбачені главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів урегульовано ст. ст. 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору. У зв'язку з цим суд правильно зобов'язав відповідача видати позивачу грошові кошти згідно з умовами поточного рахунку, а порядок виконання цього рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного судові рішення відповідно до вимог ст. 341 ЦПК України підлягають зміні з відмовою ОСОБА_3 у задоволенні вимог про зобов'язання відповідача видати йому грошові кошті одноразовою операцією.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року змінити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати грошові кошти одноразовою операцією відмовити.

У решті судові рішення залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

А.В. Маляренко