Справа № 712/2-2389/2011
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Дроботі В.В. та Ігнатюка Б.Ю.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 лютого 2013 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання правочинів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у липні 2009 р.

Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17.04.09 р., а також визнати недійсною видану ним ОСОБА_2 довіреність від 11.04.2009 р.

Після зміни позовних вимог (т.1, а.с.92-94) остаточно просив визнати недійсним лише договір купівлі-продажу квартири від 17.04.09 р. із підстав, передбачених ст.ст. 225, 229, 230, 234 і 238 ЦК України.

На обґрунтування зазначав, що приблизно 20.04.09 р. унаслідок звернення до МБТІ м. Ужгорода дізнався про те, що належна йому на праві приватної власності квартира продана ОСОБА_2 мешканці м. Мукачева ОСОБА_3, а сам договір купівлі-продажу укладений на підставі довіреності, яку він нібито надав ОСОБА_2. Для зясування усіх обставин звернувся до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, який видав йому дублікат указаних договору купівлі-продажу та фотокопію довіреності. Ознайомишсь зі змістом цих документів, зрозумів, що його ошукали.

Апелянт просить скасувати це рішення як незаконне і необґрунтоване та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Указує на недійсність договору купівлі-продажу квартири внаслідок зловмисної домовленості сторін (т.1. а.с.226-228).

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позову.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12.06.2013 р. провадження у справі зупинялося до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання правочину (довіреності від 11.04.2009 р.) недійсним і застосування наслідків недійсності правочину (т.2, а.с.70-71).

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заявлена позивачем остаточна вимога стосувалася визнання недійсним лише договору купівлі-продажу квартири від 17.04.09 р., а тому твердження апелянта, що суд першої інстанції не вирішив його вимогу про визнання недійсною довіреності від 11.04.2009 р., є безпідставним.

Остання була предметом спору в іншій цивільній справі, за наслідками розгляду якої рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.02.2014 р. у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину (довіреності від 11.04.2009 р.) недійсним і застосування наслідків недійсності правочину було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19.05.2015 р. указане рішення місцевого суду залишено без змін.

Правовою підставою заявленої вимоги є ст.ст. 225 (правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними), 229 (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки), 230 (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману), 234 (правові наслідки фіктивного правочину) і 238 (правочини, які може вчиняти представник) ЦК України (т.1, а.с.92-94).

Однак, належних і допустимих доказів у підтвердження обставин за вказаними підставами у справі не здобуто.

Натомість, довіреність ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 11.04.2009 р. недійсною у судовому порядку не визнана, згідно з розпискою від 17.04.2009 р. позивач одержав від ОСОБА_2 47000 доларів США за продану останнім квартиру, через що ніяких претензій до ОСОБА_2 не має і не буде мати (т.1. а.с.77, 118), а порушена за заявою ОСОБА_1 кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України, закрита на підставі п.2 ст. 6 КПК України за відсутністю складу злочину.

Апелянт не наводить жодних доводів у спростування висновків суду першої інстанції.

Навпаки, доводи апеляційної скарги зводяться по суті до правової підстави, передбаченої ст. 232 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною), яка позивачем не заявлялась, та до обставин стосовно видачі довіреності від 11.04.2009 р., що виходить за межі спірних правовідносин і було предметом доказування в іншій, згадані вище, цивільній справі.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України,-

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 лютого 2013 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: