Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі частини нежитлового приміщення, переведення права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про виділення частки із спільного майна шляхом одержання компенсації вартості частини нерухомого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2003 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві власності належить 50/100 частин приміщення № 2 магазину-кафе по АДРЕСА_1. Інші 50/100 частини вказаного приміщення належали ОСОБА_9, однак у 2003 році син останнього, крім належної батьку частини, також самовільно зайняв і належну йому частину.

Враховуючи, що відповідно до висновку експерта розділити вказаний об'єкт на дві рівні частини із збереженням призначення кожної із частин без проведення реконструкції приміщень неможливо, просив виділити йому в натурі 50/100 частини спірного приміщення, а у разі неможливості виділення стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості належних йому 50/100 частини приміщення в сумі 1 414 535 грн, перевівши право власності на належну йому частину на ОСОБА_4, яка є правонаступником померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , а також зобов'язати останню зареєструвати належні їй на теперішній час право власності на 50/100 частини спірного приміщення.

У разі неможливості виділення приміщення в натурі та відмови відповідача від своїх прав власності на частину спірного приміщення виплатити йому грошову компенсацію вартості належних йому 50/100 частини після продажу всього об'єкта на публічних торгах новим власникам із направленням суми виторгу на пропорційну компенсацію теперішнім співвласникам вартості належних частин приміщення.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 як правонаступник ОСОБА_9 звернулася до суду зі зустрічним позовом про виділення частки із спільного майна шляхом одержання компенсації вартості частини нерухомого майна.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що їй та її чоловіку за життя, а також ОСОБА_3 належали по 50/100 частини приміщення № 2 магазину - кафе по АДРЕСА_1. Поділ вказаного приміщення в натурі згідно з висновком експертизи неможливий. Просила стягнути з неї грошову компенсацію в розмірі ринкової вартості 50/100 частини спірного приміщення, визначеної у повторній судовій будівельно-технічній експертизі, в сумі 340 711 грн 50 коп. та визнати за нею право власності на вказані 50/100 частини приміщення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить 50/100 частини приміщення № 2 магазину-кафе по АДРЕСА_1.

Право власності на інші 50/100 частини вказаного приміщення було зареєстроване за ОСОБА_9

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В якості правонаступника померлого ОСОБА_9 до участі у справі було залучено його дружину ОСОБА_4

За життя ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_4 склали заповіт, відповідно до якого останні на випадок смерті заповідали належне їм на праві спільної сумісної власності подружжя майно своєму сину ОСОБА_10, у тому числі 50/100 частини спірного приміщення.

Згідно з поданою 04 лютого 2011 року до нотаріуса заявою ОСОБА_4 відмовилася від обов'язкової частки у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_9, право на яку має відповідно до ст. 1241 ЦК України як непрацездатна за віком.

04 лютого 2011 року ОСОБА_10 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_9, що складається, крім іншого, з 50/100 частини нежитлового приміщення № 2 магазину - кафе по АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні первинного та зустрічного позовів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що дані позови заявлені передчасно, без достатніх правових підстав, та не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмета спору, зокрема без залучення до участі у справі ОСОБА_10 як спадкоємця ОСОБА_9, що прийняв після останнього спадщину у вигляді належної йому частини, а також без визначення часток померлого ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_4 у спільному сумісному майні подружжя.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи із наступного.

Спадкоємцем частки ОСОБА_9 у спірному майні є його син ОСОБА_10, вимоги до якого позивачами за первинним та зустрічним позовами не заявлялися та клопотань про залучення його в якості співвідповідача відповідно до ст. 33 ЦПК України не заявлялося.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Із змісту даної статті вбачається, що суд позбавлений можливості за власною ініціативою вирішувати питання про заміну відповідача або залучення іншого співвідповідача без відповідного клопотання з боку позивача.

Крім того, 50/100 частини спірного приміщення було придбано ОСОБА_9 під час шлюбу з ОСОБА_4 та є їх спільною сумісною власністю подружжя. Частка кожного із них у спільній сумісній власності за життя ОСОБА_9 визначена не була, як не визначена і на теперішній час.

Вказані обставини унеможливлюють вирішення судом питання про стягнення компенсації вартості частки у спільній частковій власності.

При ухваленні оскаржуваних рішень судами правильно встановлено фактичні обставини справи та застосовано до них норми матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення судів попередніх інстанцій, оскільки вказані судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська