УХВАЛА

іменем україни

01 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Посилалася на те, що 24 жовтня 2009 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 За час спільного проживання у шлюбі вони придбали автомобіль марки ВАЗ 211040, 2009 року випуску, сірого кольору, вартістю 67 430 грн. Згідно з рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2012 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу вказаний автомобіль належить до неподільних речей, тому просить суд зобов'язати відповідача виплатити їй грошову компенсацію, яка становить половину вартості автомобіля, в розмірі 33 715 грн.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_3 кошти в розмірі 33 715 грн в якості грошової компенсації за спільно придбаний ними під час шлюбу автомобіль марки ВАЗ 211040, 2009 року випуску. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року та залишити в силі заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спільне сумісне майно подружжя відчужене, тому що, враховуючи вартість цього майна, позивач вправі отримати грошову компенсацію замість частки в спільному сумісному майні, посилаючись на п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова № 11).

Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а тому, перевіривши, що відповідач не вносив на депозитний рахунок місцевого суду попередньо жодних сум як грошової компенсації за належну позивачці частку в автомобілі, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна.

Відповідно до ст. 60 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_278/ed_2012_05_17/pravo1/T022947.html?pravo=1> майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судами встановлено, що 24 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб.

За час спільного проживання у шлюбі, 31 грудня 2009 року, сторонами придбано автомобіль марки ВАЗ 211040, 2009 року випуску, сірого кольору, вартістю 67 430 грн.

З довідки-рахунка від 31 грудня 2009 року Мукачівського МРЕМ УДАІ УМВС України в Закарпатській області № 084170, виданої ПП «ХустАвтоТрейд», та облікової картки на транспортний засіб вбачається, що вартість автомобіля складала 67 430 грн.

Згідно з рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2012 року шлюб розірвано.

Відповідно до п. п. 24, 30 постанови № 11 <nau://ukr07> до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК <nau://ukr/2947-14|st65>).

Таким чином, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом ст. ст. 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315> апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316>, є немотивованим, доводи сторін та їх заперечення апеляційний суд не перевірив та не спростував, а формально послався на невстановлення судом першої інстанції обставин справи.

Аналізуючи зміст рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що воно не відповідає вимогам ст. ст. 213 <nau://ukr/1618-15|st213>, 214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316>. Так, згідно з вимогами ст. 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> у мотивувальній його частині повинно бути викладено мотиви скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назву, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» <nau://ukr08> роз'яснено, що посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не надав оцінки або надав неправильну оцінку. У разі ухвалення нового рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212>.

Між тим, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд не звернув уваги на те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, чи відчужено спірний автомобіль та чи направлені кошти на погашення кредитної заборгованості, не надав належної оцінки наявним доказам у справі. Крім того, суд не перевірив та не зазначив, який розрахунок заборгованості проведений.

На порушення вимог ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі <nau://ukr09>» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що на порушення вимог ст. ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> суд апеляційної інстанції при перегляді рішення належним чином доводів позивача та заперечень відповідача по суті позовних вимог не перевірив.

Оскільки апеляційним судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338>, 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:В.І. Амелін Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко