Справа № 530/2301/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

27.04.2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Водолага А.В. при секретарі Стрілець Л.Г., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 « Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В судове засідання з»явились відповідач. Представник позивача в заключне судове засідання не з»явивсь, про час і місце розгляду справи був повідомлений в законом встановленому порядку, направив в адрес суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Позивач просить суд, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 625 574,44 гривні, що складається:

- 117 168,10 гривень заборгованість за кредитом;

· 213 637,14 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом;

· 237 898,80 гривень пеня;

· 56 870,40 гривень штрафні санції;

· Судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, підтвердив факт укладання кредитного договору з позивачем в 2008 році, укладення договору іпотеки в тому ж році в забезпечення виконання ним умов кредитного договору і суду пояснив. В 2008 році він уклав кредитний договір № PLCRG 6 і отримав від позивача кредит на покупку квартири в сумі 117 412, 50 гривень. При вкладанні кредитного договору, в його забезпечення було укладено договір іпотеки, іпотечним майном стала придбана ним квартира. В зв»язку з змінами умов кредитування, що було передбачено кредитним договором і складним матеріальним становищем, він порушив умови кредитного договору, в результаті чого позивач звернувся до Полтавського районного суду і рішенням вище вказаного суду було звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто придбану ним квартиру. Він звільнив в 2009 році вказану квартиру і передав її позивачу. До отримання повістки в суд по даній справі, позивач більше ніяких вимог про повернення наявної заборгованості по кредиту не повідомляв, вимог по її погашенню не ставив, про реалізацію іпотечного майна /квартири/, також не повідомляв, тому він вважав, що розрахувався з позивачем вартістю квартири. З вказаних підстав не визнає заявлені позовні вимоги,просить суд застосувати термін позовної давності до даних правовідносин, про що подав до суду письмову заяву.

Заслухавши обґрунтування заперечень відповідачем, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з слідуючих підстав.

Під час судового розгляду справи встановлено.

20.02.2008 року між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір № PLCRG 6 строком дії до12.02.2033 року і відповідач отримав кредит в сумі 117 412, 50 гривень, за який придбав квартиру № 2 за адресою вул.. Центральна 8 с. Біологічне Полтавського району Полтавської області. В забезпечення боргових зобов»язань між відповідачем і позивачем було укладено договір іпотеки № PLCRG 6 від 20.02.2008 року , предметом іпотеки стала придбана ним квартира. В результаті неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе, відповідно умов кредитного договору обов»язків, станом на 10.08.2009 року виникла заборгованість 149 395,09 гривень. За рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24.12.2009 року по справі № 2-1778/2009 р. було звернення стягнення на предмет іпотеки і додатковим рішенням по даній справі від 19.03.2010 року відповідача було виселено з належної йому квартири. Після задоволення заявлених позовних вимог позивачем Полтавським районним судом Полтавської області, позивач не повідомляв відповідачу про проведену ним оцінку вилученого іпотечного майна, його реалізацію і умови реалізації, про наявність боргу по кредитному договору після реалізації іпотечного майна. Відповідно матеріалів справи іпотечне майно було реалізоване тільки 24.09.2014 року і позивач не надав суду на його вимогу документи по оцінці і ринковій вартості майна, як на час його відчуження, так і на час реалізації квартири, надано тільки договір купівлі --продажу іпотечного майна від 24.09.2014 року /а.с.65/. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач повідомляв відповідача про наявність боргу по кредитному договору після задоволення його позовних вимог Полтавським районним судом, тобто з 2009 року. Згідно матеріалів справи , позивачем нараховувалась заборгованість на всю суму кредиту і після вилучення іпотечного майна /а.с.4-6/.

Згідно ч.1ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.4ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

У відповідності до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1049 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_3 до винесення судом рішення заявив про застосування позовної давності шляхом подання до суду письмової заяви.

Положеннями ст. 260 ЦК України, встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором.

Отже, основне зобовязання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, відповідач ОСОБА_3 взяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12..02.2033 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання позичальником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав своє, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК право на односторонню зміну умов кредитного договору, предявивши відповідачу позов до Полтавського районного суду, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року , справа № 6-14с14:

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Виходячи з вище викладених обставин справи, вимог чинного законодавства, правової позиції Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що заява про застосування до даних правовідносин строку позовної давності підлягає задоволенню, так як виходячи з матеріалів справи / рішення Полтавського районного суду а.с.40/, станом на 10.08.2009 року заборгованість відповідача перед позивачем складала 149 395,09 гривень, з них: 117 168,10 гривень заборгованість за кредитом, 27184,43 гривні заборгованість по процентах за користування кредитом, 5 042,56 гривень пеня, тобто строк позовної давності сплив 10.08.2012 року.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 625 574 гривні 44 копійки за кредитним договором № PLCRG 6 від 20.02.2008 року відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів, подачею апеляції через Зіньківський районний суд.

Рішення виготовлене в повному обсязі 30.04.2015 року.

Копію рішення направити сторонам

СуддяОСОБА_4