КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6299/14-ц
Провадження № 4-с/552/15/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2015 року Київський районний суд м. Полтава в складі головуючого: судді Миронець О. К., за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1, представника скаржника ОСОБА_2, державного виконавця Шевченко Л.О. розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Полтава із скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції та просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2015 року та постанову про арешт майна боржника від 24.03.2015 року винесені старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_4 Свою скаргу обґрунтовує тим, що він несвоєчасно отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника, що призвело до того, що він не зміг в добровільному порядку виконати рішення суду. Також в своїй скарзі посилається на ту обставину, що постанова про відкриття виконавчого провадження, яку він отримав винесена 20.03.2015 року, а в Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень внесена 24.03.2015 року.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник державної виконавчої служби в судовому засіданні скаргу не визнала з підстав зазначених у запереченнях, пояснила, що вважає скаргу необґрунтованою, оскільки постанови державним виконавцем винесені у відповідності до Закону України Про виконавче провадження.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали додані до скарги вважає, що дана скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом Про виконавче провадження заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.19 Закону України Про виконавче провадження у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до ст.52 Закону України Про виконавче провадження стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи боржнику ОСОБА_3 направлялась копія постанови про відкриття провадження від 20.03.2015 року за місцем його реєстрації за вихідним номером 15/2078, яку він отримав 05.04.2015 року, що підтверджується поясненнями скаржника, які викладені в його скарзі. Посилання скаржника на те, що він несвоєчасно отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже пропустив строк на добровільне виконання, який визначено до 26.03.2015 року є безпідставним, оскільки на день розгляду скарги борг не сплачено, що свідчить про те, що боржник не має наміру добровільно сплатити борг. 24.03.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку боржник отримав 05.04.2015 року.

Отже, аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, оскільки несвоєчасне внесення постанови про відкриття виконавчого провадження до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень не є підставою для її скасування.

Крім того, дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_4 щодо накладення арешту на майно є правомірними, оскільки були здійснення з метою виконання судового рішення.

Керуючись ст. 383-385 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його скарги в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя О. К. Миронець