Справа № 645/9065/13-ц
Провадження № 2/645/49/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шарка О.П., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, в якому просив суд визнати частково недійсним заповіт від 22 жовтня 1992 року, укладений ОСОБА_5 на користь відповідача, на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у м. Харкові по вул.. Базарній, будинок № 15, визнати за ним право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5, померлої 7 травня 2012 року, актовий запис про смерть №6333 від 8 травня 2012 року, у розмірі 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у м. Харкові, вул.. Базарна, будинок № 15.

ОСОБА_4 в свою чергу звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просила суд усунути його від права на спадкування частини житлового будинку №15 по вул. Базарній, у м.Харкові, належній ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. В будинку також проживала його матір ОСОБА_5. Після смерті батька ОСОБА_6, який помер 13 вересня 1973 року, він, його матір ОСОБА_5, його сестра ОСОБА_4 прийняли спадщину. Нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом 1 лютого 1984 року, згідно якого спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 в рівних долях є його дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_3 і донька ОСОБА_4 Спадкове майно складається з половини жилого будинку з надвірними будівлями по вул.Базарній, 15, у м.Харкові. Після смерті матері, яка настала 7 травня 2012 року, відкрилась спадщина на частину житлового будинку № 15 по вул.. Базарній у м. Харкові. На свою частину власності, 22 жовтня 1992 року матір зробила заповіт на користь сестри ОСОБА_7, але на час смерті матері він був зареєстрований та проживав в спірному будинку, фактично прийняв спадщину, на момент смерті матері досяг шестидесятирічного віку і має право на обовязкову долю у праві власності після смерті матері.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 зазначила, що вона, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, у 1979 році зазначений будинок був переобладнаний, поділений на дві частини з двома ізольованими виходами. В одній частині будинку проживали відповідач разом зі своєю родиною, а в іншій частині проживала ОСОБА_4 зі своєю родиною. Разом із ОСОБА_4 проживала також спільна з ОСОБА_3 мати ОСОБА_5 Такий порядок користуванням будинку встановлено ще з 1979 року, тобто вони хоч і проживали в одному будинку, однак, мешкали окремо ОСОБА_6 проживав окремо від матері. 07.05.2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, померла. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на частину житлового будинку №15 по вул. Базарній, у м.Харкові, у м.Харкові. Свою частину власності на зазначений будинок, ОСОБА_5 заповіла на користь своєї доньки ОСОБА_4, однак, хоча ОСОБА_3 в на момент відкриття спадщини і досяг шестидесятирічного віку, він підлягає усуненню від права на спадкування, виходячи з наступного. Оскільки ОСОБА_6 проживав окремо від матері, свою частку вона заповіла саме ОСОБА_4 Починаючи з 1979 року ОСОБА_6 перестав спілкуватися зі своєю матірю, цікавитися її життям, здоровям та самопочуттям, а також перестав про неї всіляко піклуватися. Окрім того, за час життя ОСОБА_5 були випадки, коли ОСОБА_6 наносив побої ОСОБА_4, а й своїй матері. Окрім того, починаючи з 2008 року у ОСОБА_5 було виявлено хворобу серцево-судинної системи, вона потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, у звязку з чим ОСОБА_4 була змушена звільнитися з роботи для постійного догляду за матірю. Після чого ОСОБА_4 постійно перебувала з нею, купувала за власні кошти ліки на її лікування, та взагалі повністю про неї піклувалася. ОСОБА_6 ніякої допомоги і при її вищевказаних хворобах, ані матеріальної, ані моральної, не цікавився її станом здоровя, ніколи не провідував її. Коли ОСОБА_5 07.05.2012 року померла, то ОСОБА_3 навіть не прийшов на похорони своєї матері, також не надав жодної допомоги на похоронах не надав, похорони ОСОБА_4 проводила за власні кошти та кошти своєї родини. ОСОБА_8, починаючи з 2001 року перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, однак, ОСОБА_3, як рідний син, ухилився від надання будь-якої допомоги своїй матері, хоча мав можливість надати таку допомогу і виконуючи свій обовязок по забезпеченню підтримкою та допомогою спадкодавця.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_3, його представник ОСОБА_9 первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити, вважаючи його необґрунтованим та безпідставними, надали суду заперечення на зустрічну позовну заяву в яких зазначили, що доводи, викладені у зустрічній позовній заяві не відповідають дійсності, ОСОБА_6 завжди любив, піклувався, підтримував свою маму. Дійсно у 1979 році приватний будинок по вул. Базарній, у м.Харкові було поділено на дві частини, однак, будинок був добудований та відремонтований, зокрема за кошти та зусиллями ОСОБА_6, деякий час вони жили в будинку дружньою родиною, однак, ще з кінця 1980х років, відносини з позивачкою погіршилися, через постійні сварки зі сторони відповідачки. Він ніколи не піднімав руку ані на позивача, ані на матір, ані на будь-яку жінку, навпаки саме ОСОБА_4 та мати нанесли тілесні ушкодження його дружині. Також ОСОБА_3 зазначив, що він допомагав спілкувався, хвилювався за хвору матір, допомагав, підтримав її морально та матеріально. Мати до кінця літа 2010 року не була прикута до ліжка, виходила на вулицю, а починаючи з серпня-вересня 2010 року позивачка зовсім не випускала хвору матір у двір, посилаючись, що вона зовсім нічого не бачить, його та його сімю до неї пускали. Окрім того, позивач зазначив, що він також надавав матеріальну допомогу матері, а після її смерті віддав 2000 гривень як компенсацію за поховання, на похоронах матері він дійсно не був присутній, однак, лише з тих підстав, що відповідачка приховала це від нього.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_4, її представник ОСОБА_9 первісний позов не визнали у повному обсязі, просили у його задоволенні відмовити, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним, зустрічний позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві.

Третя особа: представник Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявились, надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, матеріали справи, вважає первісні позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, а зустрічний позов таким, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовід носини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 60 ЦПК України закріплює за кожною стороною обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається та які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено наступне.

На підставі договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою ОСОБА_6 належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у м. Харкові, вул.. Базарна, 15.

Після смерті ОСОБА_6 державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори 1 лютого 1984 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом згідно якого спадкоємцями майна ОСОБА_6, померлого 13 вересня 1973 року, є в рівних частках кожний: дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_3, донька ОСОБА_4, які мешкають у м. Харкові, вул.. Базарна, будинок № 15.

Згідно повідомлення КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 19 вересня 2013 року, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул.. Базарній, 15 зареєстровано за: ОСОБА_5 -4/6 частини на підставі свідоцтва про право власності, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою від 1 лютого 1984 року та свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 1 лютого 1984 року; за ОСОБА_4 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою від 1 лютого 1984 року: за ОСОБА_3 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 1 лютого 1984 року.

ОСОБА_5 померла 7 травня 2012 року, про що 08 травня 2012 року зроблено відповідний актовий запис №6333 (свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 369224, видане 18 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Як вбачається з повідомлення Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 17 липня 2013 року, позивач звернувся до нотаріальної контори 31 жовтня 2012 року із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, на підставі чого було заведено спадкову справу № 7042012. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 31 жовтня 2012 року за № 32201358, від імені ОСОБА_5 посвідчувався заповіт Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 22 жовтня 1992 року № 4-4102. Відповідно до цього заповіту, ОСОБА_5, яка мешкала у м. Харкові, вул.. Базарна, 15, заповіла не на користь позивача всю належну їй частину житлового будинку № 15 по вул.. Базарній у м. Харкові,з відповідною частиною надвірних будівель.

Згідно заповіту від 22 жовтня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження всю належну їй на праві особистої власності частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у м. Харкові, вулиця Базарна, за номером 15 заповідає своїй дочці ОСОБА_4.

Відповідно до ч 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, якій постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України , він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено позивач проживав разом з матірю ОСОБА_5 в будинку № 15 по вул.. Базарній у м. Харкові. Після смерті матері у встановлений строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується повідомленням Завідувача Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори №2814/02-14 від 17 липня 2013 року.

ОСОБА_3 народився 18 березня 1952 року (свідоцтво про народження серія ЯГ №745098 від 11.04.1952 року). На момент смерті матері, яка настала 7 травня 2012 року, він являвся спадкоємцем першої черги, непрацездатним за віком, оскільки досяг шестидесятирічного віку.

У відповідності до ч.1 ст. 1241 ЦК України, право на обовязкову частку у спадщині мають, зокрема непрацездатні діти спадкодавця.

Таким чином, незалежно від умов заповіту, заповідач не може позбавити спадщини певні категорії осіб, які є його найближчими родичами.

У відповідності до ст.. 1241 ЦК України позивач має право на обовязкову частину в спадщині за заповітом, яка буде складати 1/6 частину житлового будинку.

Згідно ч 4 ст.1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Суд вважає необхідним визнати частково недійсним заповіт від 22 жовтня 1992 року укладений ОСОБА_5 і визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку № 15 по вул.. Базарній у м. Харкові після померлої матері ОСОБА_5

Стосовно зустрічних позовних вимог про усунення від права на спадкування частини житлового будинку №15 по вул. Базарній, у м.Харкові, належній ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи зі змісту ст. ст. 214 - 215 ЦПК України, підставою для задоволення позову в цивільному судочинстві є доведеність факту порушення прав, свобод чи інтересу особи, яка звернулась до суду за їх захистом. Суд вважає, що такі обставини по справі встановлені та позивачем доведені.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Частина 5 ст.1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має правове значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потребу спадкодавця у допомозі саме цієї особи. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 ,,Про судову практику у справах про спадкування: правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобовязана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Фактична спрямованість позовних вимог позивача направлена не на захист свого права на спадкування, а на позбавлення права відповідача на спадкування.

Норм, які породжують у позивача право на спадкування в рахунок права на спадкування відповідача, який має право на обовязкову частку у спадщині (норм, що встановлюють одержання права на спадкування, подібних ч. 2 ст. 1258 та ч. 2 ст. 1259 ЦК України) не має, а тому позов пред'явлено всупереч ч. 1 ст. 3 ЦПК України не з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів позивача, а з метою позбавлення відповідача належного йому права (на спадкування).

За таких обставин, суд не знаходить підстав для усунення відповідача за зустрічним позовом від права на спадкування після смерті ОСОБА_5.

За клопотанням позивача та її представника за зустрічним позовом були допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14І, ОСОБА_15 кожен окремо пояснили, що померла ОСОБА_5 проживала однією сімєю з донькою ОСОБА_4, остання здійснювала догляд за матірю, піклувалася про неї, надавала матеріальну допомогу, ОСОБА_3 в свою чергу, ані матеріальної, ані моральної допомоги матері не надавав, не цікавився її станом здоровя, ніколи не провідував її, а навпаки постійно влаштовував сварки та скандали зі своєю сестрою та матірю.

За клопотанням відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 були допитані свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які кожен окремо пояснила, що ОСОБА_3 спілкувався з матірю ОСОБА_5, намагався всіляко їй допомагати матеріально, морально підтримувати, сварок з матірю він не вчиняв, однак, ОСОБА_4 всіляко перешкоджала спілкуванню ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_5

Суд не бере до уваги покази зазначених свідків, оскільки пояснення свідків позивача ОСОБА_4 повністю протиречать поясненням свідків відповідача ОСОБА_3, є взаємовиключними, а тому не можуть вважатися судом належними доказами у справі.

В судовому засіданні допитані свідки не підтвердили факт знаходження в безпорадному стані ОСОБА_5 та ухилення ОСОБА_3 від її утримання. Покази зазначених свідків характеризують відносини ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 та її представник не надали належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_3 як спадкоємець, ухилялася від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_5, також не надано доказів які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов 'язку щодо її надання.

Тому, суд не вбачає підстав для застосування у спірних правовідносинах норм ст. 1224 ЦК України до відповідача ОСОБА_3, оскільки, відсутні підстави для усунення його від права на спадкування після смерті його матері - ОСОБА_5, померлої 7 травня 2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.1224, 1241, 1257, 1258,1261, 1268 ЦК України, ст..ст. 1,3,10,11,60,209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України.

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати частково недійсним заповіт від 22 жовтня 1992 року, укладений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у м. Харкові по вул.. Базарній, будинок № 15.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5, померлої 7 травня 2012 року, актовий запис про смерть №6333 від 8 травня 2012 року, у розмірі 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у м. Харкові, вул.. Базарна, будинок № 15.

У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: