Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №219/716/15-ц
Провадження №22ц/778/3937/15 Головуючий у 1 інстанції: Медінцева Н.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Артемівської міської ради на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Артемівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що 03 листопада 1976 року він отримав дозвіл на установку гаражу для автомашини. У 1977 році позивач побудував гараж №43 по вул. Гвардійська в м. Артемівську. З 1977 року позивач відкрито володіє вказаним гаражем. Вирішивши розпорядитись вказаним гараж, позивач дізнався про те, що його право власності не зареєстровано і підлягає захисту в судовому порядку.

Посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем вказаного обєкту нерухомості та відкрито володіє ним з 1977 року, просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на вказане нерухоме майно гараж.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно гараж №43 по вул. Гвардійська, 74 а в м. Артемівську Донецької області, загальною площею 22,4 кв.м.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Артемівська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення). Представник позивача у надісланому апеляційному суду письмовому клопотанні просить розглядати справу без його участі. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

В письмових запереченнях представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачем ОСОБА_3 вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що останній добросовісно, відкрито, безперервно більше 10 років володів гаражем №43 по вул. Гвардійська, 74 а в м. Артемівську Донецької області, загальною площею 22,4 кв.м, а відтак мають місце всі підстави для визнання за ним права власності на цей обєкт нерухомості за набувальною давністю.

Однак, із таким висновком районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок не відповідає матеріалам справи та суперечить закону.

За приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням виконкому Артемівської міської ради депутатів трудящих №470-б від 03 листопада 1976 року ОСОБА_3 надано дозвіл на встановлення гаражу для автомобіля індивідуального користування. У вказаному рішенні визначено саме дозвіл на встановлення, а не будівництво гаражу (а.с.10).

З технічного паспорту на гараж №43 за адресою по вул.Гвардійській, 74, м.Артемівськ, від 10.11.2014 року вбачається, що фундамент і стіни гаража виготовлені із цегли, перекриття і підлога з бетону (а.с.6-7).

У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Матеріали справи не містять доказів про належне відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування вказаного гаражу, відсутні дані про затвердження проекту будівництва та дотримання забудовником будівельних норм та правил.

Висновок суду про відхилення заперечень представника Артемівської міської ради про те, що спірний гараж є самочинним будівництвом не відповідають обставинам справи і суперечить вимогам ст.376 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що гараж №43 по вул.Гвардійській, 74 а у м. Артемівськ Донецької області є самочинним будівництвом. Висновок суду про те, що рішенням виконкому Артемівської міської ради депутатів трудящих №470-б від 03 листопада 1976 року позивачу надана згода на будівництво гаражу є таким, що спростовуються змістом вказаного рішення, згідно якого позивачу дозволено встановити гараж, що свідчить про те, що власник землі дозволив встановлення не капітальної споруди. Відсутність затвердженого проекту та відведення земельної ділянки свідчить про відсутність дозволу на зведення обєкту нерухомості.

У відповідності до ч.2 п.10 Постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року розяснено, що з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, оскаржуване рішення суду про задоволення позову ОСОБА_3 про визнання за ним права власності за набувальною давністю на вказаний гараж підлягає скасуванню, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, зважуючи на письмові пояснення на апеляційну скаргу представника позивача про неможливість в інший спосіб набути право власності на спірний гараж, зазначає наступне.

У відповідності до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Приписами ст.119 ЗК України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування.

Отже, позивач не позбавлений права на судовий захист у спосіб, що передбачений приписами закону, що регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, суд належним чином не зясував характеру спірних відносин, помилково застосував норми матеріального права, які їх не регулюють. Заявлений ОСОБА_3 позов про визнання за ним права власності на гараж за набувальною давністю, обґрунтований тим, що вказаний гараж був збудований позивачем і знаходився у його володінні. До спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи ст.344 ЦК України, оскільки передбачають захист прав особи, яка добросовісно заволоділа чужим майном і воно не є самочинно збудованим.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду про задоволення позову з ухваленням нового про відмову у позову, на користь відповідача з позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору 121,80грн (а.с.93) понесені апелянтом під час звернення до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Артемівської міської ради задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Артемівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Артемівської міської ради судові витрати у розмірі 121грн.80коп. (сто двадцять одна).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: