АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/3473/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Савлук Т.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6804/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Ратнікової В.М.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа: Публічне Акціонерне Товариство «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 22 грудня 2014 року по справі №2060/14,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа ПАТ «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 22 грудня 2014 року по справі №2060/14.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та ухвалення нової про задоволення заяви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 25.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2, яка після укладання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2, укладено кредитний договір №065-2008-1374 (на придбання майна), відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 81 850,00 швейцарських франків, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,95 % річних в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором.

Як передбачено у п.7.1 Додаткової угоди б/н до Кредитного договору №065-2008-1374 від 11 березня 2013 року, всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

11.10.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки б/н, у п. 5.4 якого передбачено що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 22.12.2014 року позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору в розмірі 1 181 449,02 грн. та 12 214,59 грн. третейського збору.

Компетентність третейського суду для розгляду спору, згідно вступної частини рішення, третейським суддею встановлена відповідно до третейського застереження, передбаченого п. 7.1 Додаткової угоди до Кредитного договору №065-2008-1374 від 25.04.2008 року.

Відмовляючи заявнику у задоволенні поданої заяви суд 1-ї інстанції виходив з того, що передбачені ч.2 ст. 389-5 ЦПК України підстави для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.12.2014 року відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції повністю відповідає встановленим обставинам справи, дослідженим доказам та вимогам закону.

Статтею 17 ЦПК України передбачено, що сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасоване у випадках: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі та обставинам справи, відповідно до яких підстав для скасування рішення третейського суду встановлено не було.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Універсал Банк» звернувся до третейського суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі кредитного договору та договору іпотеки, які містять третейські застереження, а тому підстав вважати що рішення третейського суду прийнято у спорі не передбаченому третейською угодою або цим рішенням вирішені питання які виходять за межі третейської угоди, немає.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, так як між сторонами укладено договір споживчого кредиту, з огляду на таке.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Пленум Верховного Суду України в пп. 1, 6 постанови від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснив, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, мiстити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з вiдповiдними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України звертає увагу на те, що позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону України "Про захист прав споживачів".

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1-26/2011, яке є обов'язковим для застосування на всій території України, підтверджено, що саме споживач має звертатися до суду як під час укладення кредитного договору, так і під час виконання договору.

Також преюдиційною є постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 року (6-50цс12), прийнята за наслідком розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, якою визнано законним посилання на п. 14 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ третейському суду.

Таким чином, ПАТ «Універсал Банк» у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" не є споживачем і позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором була подана банком до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків на підставі відповідного третейського застереження, що міститься в кредитному договорі та договорі поруки, і в суді вирішувалось лише питання про стягнення цих коштів.

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: