Провадження № 2/0202/1017/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 квітня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNH4KP11460243 від 06.07.2005 року у розмірі 52770,54 грн.; з ПАТ "Акцент - банк", ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з ОСОБА_1 стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до договору № DNH4KP11460243 від 06.07.2005 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7436,00 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.04.2006 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено частково.

Ухвалою суду від 24 листопада 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано.

При новому розгляді справипредставник позивача у судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судове засідання з'явився. Позовні вимоги не визнав. Просив суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності та в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNH4KP11460243 від 06.07.2005 року відповідно до якого Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 7 436,00 грн., на термін 9 місяців по 06.04.2006 року включно зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту.

Відповідно до п. 1.3.1 Кредитного договору, кредит надається Позичальнику на наступні цілі: придбання товарів згідно з переліком: 1. Духовка Whirlpool AKG 644/01 ix - вартість 2 295,00 грн.; 2. Електроповерхность Whirlpool AKM 513іх/01 - 1520 грн.; 3. Витяжка Best K414 IS 60ix - 510,00 грн.; 4. Пральна машина Elektrolux EWS 1046 - 2895,00 грн. Загальна вартість товару: 7220,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, передбачених п. 1.1, 1.2 цього договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати, понад зазначену в п.1.1 суми щомісячного платежу за Договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суми в п.1.2). При встановленні Банку у порядку, передбаченому п. 6.2 зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.

Зобов'язання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, за умовами якого ПАТ « Акцент Банк» взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за зазначеним кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п.4 договору поруки). Розмір відповідальності поручителя перед кредитором 10000 грн. (а.с.5).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов Договору № DNH4KP11460243 від 06.07.2005 року заборгованість за ним станом на 07.08.2013 р. склала 62 770,54 грн., в тому числі: 3574,59 грн. - заборгованість за кредитом; 19467,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 39728,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст.ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

19.12.2014 року відповідач ОСОБА_1 подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог Позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" та в зв'язку з цим просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача посилався на те, що позовні вимоги відповідача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, керуючись ст.ст. 256-258, 260-261, 266-267 ЦК України, та просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1.1 Договору, банком було надано позичальнику строковий кредит на термін 9 місяців по 06.04.2006 року включно зі сплатою відсотків за його користування.

Таким чином сторони у договорі погодили, що кінцевою датою повернення кредиту та відсотків за його користування є 06.04.2006 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Слід зазначити наступне, що відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові

Згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з Розгляду Цивільних і Кримінальних справ№7 від 07.02.2014 року: Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" - пункт 31 викласти у такій редакції: При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України"Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)".

Виходячи з вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно до ст.88 ЦПК України,оскільки позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог то судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 258, 267, 525, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 27, 30, 60, 61, 84, 85, 88, 169, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня винесення рішення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар