У Х В А Л А

2 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І., Сімоненко В.М.-,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж,

встановила:

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 вересня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 1 липня 2014 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду Вінницької області від 1 липня 2014 року залишено без змін.

У червні 2015 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 152 ЗК України та статті 15 ЦК України.

Для прикладу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року, від 24 грудня 2014 року, від 21 січня 2015 року, в яких на її думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, виходив з того, що зовнішні межі земельної ділянки відповідача встановлені згідно із актом від 19 травня 2010 року, який погоджений позивачем, як суміжним землекористувачем. Також, суд зазначав, що згідно із актами від 1 липня 2011 року та від 3 червня 2011 року комісійного обстеження земельних ділянок позивача та відповідача, відступу від погоджених меж цих ділянок не встановлено, однак при цьому фактичне розташування земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд відповідачки на 55 кв. м. менше та для ведення особистого селянського господарства - на 34 кв. м. менше від розмірів, вказаних у державних актах на право власності на землю.

У той самий час Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 14 листопада 2012 року, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, виходив з того, що висновок суду першої інстанції про необхідність приведення технічної документації відповідно до місць розташування земельних ділянок на місцевості є помилковим, оскільки державний акт містить картографічний план земельної ділянки із зазначенням її зовнішніх меж та поворотних точок. Крім того, зазначав, що складанню і видачі державного акта на право власності на земельну ділянку обов'язково передує встановлення (відновлення, перенесення) меж земельної ділянки в натуру, на місцевості.

В ухвалі від 24 грудня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про відмову в позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, виходив з того, що суд не з'ясував, чи були встановлені координати меж земельних ділянок на місцевості та чи були розташовані на земельній ділянці будівлі, не спростував твердження позивача про самовільне перенесення паркану відповідачем стосовно межі суміжного землекористування та висновків суду першої інстанції щодо можливості усунення перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи.

В ухвалі від 21 січня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, виходив з того, що самовільним будівництвом паркану порушуються права позивача, оскільки відповідачем зайнята частина земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу, тому вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу паркану, зведеного відповідачем, є обґрунтованими.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко