Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 09 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав 62 тис. доларів США на умовах сплати 12,5 % річних та з кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 08 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 09 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що відповідачі своїх обов'язків зі сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами не виконують, позивач, враховуючи договір факторингу від 28 січня 2012 року, просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 суму заборгованості в розмірі 1 061 414 грн 87 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 1 061 414 грн 87 коп. заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2007 року та по 2 740 грн сплаченого судового збору з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що внаслідок порушення відповідачами умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка на підставі ст. ст. 1050, 1054 ЦК України та договору факторингу підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», врахувавши наданий банком розрахунок кредитної заборгованості.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав 62 тис. доларів США на умовах сплати 12,5 % річних та з кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 08 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 09 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 01 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 1 061 414 грн 87 коп., з яких: 552 032 грн 68 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 384 730 грн 40 коп. - проценти за користування коштами та 124 651 грн 79 коп. - пеня за несвоєчасну сплату коштів.

Згідно із договором факторингу від 28 листопада 2012 року, ПАТ «Сведбанк» передав позивачу своє право грошової вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором від 09 серпня 2007 року.

Згідно із вимогами ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а також мотивувальної частини із зазначенням встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Однак, зосередившись здебільшого на оцінці договору факторингу, апеляційний суд всупереч 212-214 ЦК України не перевіряв і не з'ясовував суми заборгованості відповідача зі сплати кредитних коштів та процентів за користування ними, ухилившись від перевірки наданих ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунків, тим самим не встановив моменту виникнення заборгованості на підставі допустимих доказів і період нарахування процентів, не визначав, з якого часу, з урахуванням конкретних умов кредитного договору, у позичальника виникло право вимагати від відповідача погашення заборгованості, враховуючи період, коли ОСОБА_4 перестав виконувати умови кредитного договору і сплачувати кошти в рахунок погашення заборгованості, та виходячи із встановлених обставин не було вжито передбачених законом заходів для попередження сторін про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, у рішенні судом не встановлено фактів дотримання чи спливу позовної давності за заявленими у червні 2014 року вимогами позивача щодо кредитного договору, укладення якого датовано серпнем 2007 року, а також чинності чи припинення поруки ОСОБА_5 згідно із ст. 559 ЦК України, тобто не з'ясовано дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, при вирішенні справи суд апеляційної інстанції не застосував вищевказану норму до спірних правовідносин та не перевіряв, чи розмір пені значно перевищує розмір збитків, не вирішував і не обговорював питання про наявність чи відсутність відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України підстав для зменшення розміру неустойки.

З огляду на викладене, ухвалене в справі рішення суду апеляційної інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко