Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/833/14-ц

Провадження № 2/440/42/2015

04 червня 2015 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Мельник С. Р.,

при секретарі Базилюк Г.З.,

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Буську справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Буської міської ради, третьої особи ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про визнання нредійсним свідоцтва про право власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 діючого на підставі довіреності від 25 квітня 2014 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, Буської міської ради, третьої особи ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру. Просила визнати недійсним розпорядження голови Буської міської ради про видачу дозволу (згоди) ОСОБА_4 на приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на двохкімнатну квартиру за цією ж адресою, видане на ім»я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Представник позивачки позов обґрунтовув тим, що позивачка ОСОБА_3 1996 року народження є дочкою Відповідача. Що на час її народження батьки перебували в шлюбі. Батько був зареєстрований в спірній квартирі, а мати за іншою адресою АДРЕСА_2. Після її народження вона разом з батьками проживала за місцем реєстрації її матері та за місцем реєстрації її батька і на час приватизації Відповідачем квартири вона разом з ним і матір»ю проживала в цій квартирі. Зареєстрованою в цій квартирі вона була з 01.03.2006 року. При приватизації квартири були порушені її права і її ім»я як співвласника не було вписане в свідоцтві про право власності. Що про порушення своїх прав вона дізналася 07 травня 2014 року коли батько продав квартиру. Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. На період приватизації вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 і їй належить її частка на праві спільної сумісної власності. Що не може бути пов»язане право особи на приватизацію з фактом її реєстрації у спірній квартирі. Така реєстрація здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і пов»язана виключно з правом пересування та вільного вибору місця проживання, а не з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі. Тому вважає, що приватизація квартири відбулася з порушенням ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечив, вважав його безпідставним. Зазначав, що на момент приватизації ним квартири по АДРЕСА_1 (01.12.1999р.) Позивач була прописана та проживала за адресою АДРЕСА_2, а була зареєстрована (прописана) за спірною адресою тільки 01.03.2006 року. На момент приватизації спірної квартири діяла Постанова Ради Міністрів СРСР №677 від 28 серпня 1974 року «Про затвердження положення про паспортну систему в СРСР», яка пов»язувала поняття прописки (реєстрації) з постійним проживанням у визначеному житловому приміщенні. Посилання Позивача на Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», безпідставне, так як згаданий Закон прийнятий тільки 11.12.2003 року та не може впливати на правовідносини, які відбувалися у 1999 році.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, вважав його безпідставним .

Представник Буської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечив вважав, що приватизація спірної квартири проведена згідно чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_5 проти позову заперечила, просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З свідоцтва про право власності на квартиру від 01 грудня 1999 року вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду « ст.5 кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло.

Відповідно до ч.10 ст. 8 «Про приватизацію державного житлового фонду» органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, (будинків) житлових приміщень, гуртожитках у приватизації займаного ними житла.

З копії довідки про склад сім»ї наймача квартири АДРЕСА_1 від 2.11.99р. вбачається, що в квартирі мешкає 1 наймач ОСОБА_4 1971 р.н. дата прописки у квартирі 1980 рік.

Як вбачається з будинкової книги позивачка була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 тільки 01 березня 2006 року.

Представник позивачки не надав суду доказів того, що позивачка на час приватизації спірної квартири постійно в ній проживала, оскільки вона була зареєстрована в ній через шість років після приватизації, а тому з підстав зазначених в позовній заяві та на підставі наданих суду доказів позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 60, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.16, 328 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги через Буський районний суд, з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. Р. Мельник