Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд у складі:

головуючого - судді Бедьо В.І.,

при секретарі - Холмогоровій Л.В.,

з участю позивачки -ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4

представника органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому - Арокгаті М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, з третьою особою - Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23.05.2009 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що у книзі реєстрації актів про одруження відділу реєстрації актів громадянського стану по м. Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зроблено актовий запис за № 176.

У вказаному шлюбі в подружжя народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки вони є люди різних характерів та мають відмінні погляди на життя та думки сприводу обов'язків подружжя та виховання дітей, що призводить до конфліктів в сімї.

Таким чином позивачка вказує на те, що подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу є недоцільним та суперечить, як її власним інтересам, так і інтересам дитини.

Позивачка не заперечує проти безперешкодного спілкування їх неповнолітньої дитини з батьком - ОСОБА_3

На підставі наведеного ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 та залишити неповнолітню доньку - ОСОБА_6 проживати разом з позивачкою.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та посилаючись на зміст позовної заяви та наявні в матеріалах цивільної справи письмові докази, просять задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову в частині розірвання шлюбу не заперечили, що стосується позовних вимог стосовно визначення місця проживання дитини, то в їх задоволенні просили відмовити та звернулись до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини.

Вимоги зустрічного позову мотивують тим, що постійне проживання їх з позивачкою за первісним позовом спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_6 разом з батьком, ОСОБА_7, буде відповідати інтересам дитини.

Зокрема, позивач вказує на те, що ОСОБА_1 є родом з Хустського району Закарпатської області, а після одруження з ОСОБА_3 почала проживати за його адресою в будинку АДРЕСА_2, де і є зареєстрована. Вказаний будинок утворився в результаті розподілу будинковолодіння № 5-7 на три будинки і належить родині позивача., що відповідно стверджується рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.06.04 р. № 178, свідоцтвом про право власності на будинок, державним актом про право власності на земельну ділянку, заповітом від 24.11. 11 р., довідками КП «ЖРЕР № 4» від 30.03.2015 року.

ОСОБА_3 має постійне місце роботи в м. Ужгороді і характер його роботи дозволяє постійно перебувати в цьому місті, а відтак піклуватися донькою.

Натомість ОСОБА_1, маючи постійне місце роботи в м. Ужгороді, немає свого окремого житла у цьому місті і тому відповідно не зможе забезпечити доньці належні умови проживання в м. Ужгороді.

ОСОБА_3 зазначає у позові, що робота ОСОБА_1 пов'язана з постійним відлученням різної тривалості за межі області, що стверджується відповіддю Закарпатського обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІДОМ на відповідний адвокатський запиті і відповідно свідчить про відсутність в ОСОБА_1 можливості постійно піклуватися донькою та доглядати за нею.

З огляду на вищезазначене ОСОБА_3 просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_3.

Відповідач за зустрічний позовом ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 заперечили щодо задоволення зустрічного позову з мотивів його безпідставності та необґрунтованості.

Представник третьої особи без самостійних вимог Органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області Арокгаті М.Ю. висловив думку про доцільність визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 разом з матір'ю, ОСОБА_1

Вислухавши сторони та їх представників, а також дослідивши матеріали справи, суд оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 23 травня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 176.

Із первісної позовної заяви, зустрічного позову, пояснень сторін вбачається, що спільне подружнє життя між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не склалося, вони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини між ними припинені.

Від подружнього життя у них народилась донька: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2.

Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зазначені позивачем та відповідачем обставини, її наполягання на розірванні шлюбу, дають підстави суду укладений шлюб розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які звернулися до суду з позовами про визначення місця проживання дитини. Про наявність спору щодо того, з ким з батьків буде проживати малолітня дитина, ОСОБА_6, свідчать матеріали справи.

Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як вбачається з первісного та зустрічного позову, кожний з батьків бажає, щоб місце проживання неповнолітньої дочки було визначене судом разом з ним.

Суд надаючи оцінку даним письмовим доказам, наданих сторонами, звертається до ст. 57 ЦПК України, з якої вбачається що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За правилами ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні на підставі наданих сторонами письмових доказів встановлено, що обидві сторони мають постійне місце роботи, стабільний дохід, позитивно характеризуються за місцем роботи, що свідчить про можливість обох батьків належним чином утримувати неповнолітню доньку ОСОБА_6

У відповідності до довідок, наданих сторонам, Зав. ДНЗ № 26, як мати ОСОБА_1, так і батько ОСОБА_3 беруть активну участь у вихованні неповнолітньої ОСОБА_6, цікавляться здоров'ям, психічним та фізичним розвитком дитини, не ухиляються від виконання своїх обов'язків.

Згідно Висновку органу опіки та піклування № 233/12-41 від 18.05.2015 року Органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому проведена відповідна робота по вивченню житлово-побутових умов за місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Обстеження умов проживання ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_6 проведено 24.04.2015 року та складено відповідний акт, з якого вбачається, що такі мешкають в АДРЕСА_1 в двокімнатній квартирі, яку ОСОБА_1 винаймає. Умови проживання задовільні. Квартиру обладнано всіма необхідними комунальними зручностями, достатньо вмебльовано, є необхідна побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено належні умови, загалом створено все необхідне для повноцінного розгляду та розвитку дитини.

У відповідності до вищезазначеного висновку за адресою проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 проведено обстеження умов проживання і встановлено, що такі знаходяться на доброму рівні, для виховання та розвитку дитини створено необхідні умови.

Крім того доданими до матеріалів справи письмовими доказами ОСОБА_3 доводить, що його родина має у власності декілька будинків, де відповідно мешкають його батьки , які фактично допомагають доглядати за донькою. Ця обставина на думку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 свідчить, що він взмозі забезпечити неповнолітній ОСОБА_6 кращі умови проживання, аніж ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України суд не може передати дитину на проживання з тим із батьків, хто немає самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

За дорученням суду орган опіки та піклування не зміг встановити будь-яких порушень, зловживань чи аморальної поведінки обох з батьків, які б впливали на кардинальне вирішення питання щодо встановлення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_1

Суд, вивчивши доводи ОСОБА_3 щодо неможливості ОСОБА_1 забезпечити належні умови

проживання та повною мірою займатися вихованням неповнолітньої доньки ОСОБА_6 з огляду на періодичні відрядження за межі області, пов'язані з роботою та відсутності в неї постійного власного житла приходить до наступного.

У відповідності до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

В судовму засіданні з пояснень сторін судом встановлено, що ОСОБА_3 має можливість під час відряджень ОСОБА_1 піклуватись про їх неповнолітню доньку ОСОБА_6, таким чином він не обмежений жодним чином у праві безперешкодного спілкування з дитиною.

Відповідно до декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11. 1959 року, в принципі 6 проголошено, що дитина на для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної безпечності; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, судом не тлумачиться таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, так само як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають значення, серед яких готовність ОСОБА_1 не чинити батькові дитини перешкод у спілкуванні з донькою та у вільному його відвідуванні, участі у житті малолітньої ОСОБА_6

Суд в даному випадку зобов'язаний зважити всі докази та вирішити питання керуючись виключно інтересами самої дитини. Питання полягає в тому, чи задовільняться найвищі інтереси дитини шляхом зосередження виключно на добробуті дитини.

Суд, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні оставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, керуючись внутрішнім переконанням, звичаями, враховуючи вищенаведені обставини справи, погоджується з доводами позивача по первісному позову про те, що визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері буде відповідати інтересам дитини. Зважаючи на те, що дитина жіночої статі і особливо потребує догляду матері при вирішенні як моральних так і фізіологічних питань, що рекомендує також третя сторона без самостійних вимог Орган опіки та піклування, враховуючи, що в дитини теплі відносини з матір'ю і розлука з нею може спричинити стресові ситуації, пов'язані зі зміною звичного їй режиму проживання, суд приходить до переконання, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову - слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8,10,11, 57 - 60, 209,212-215, 218, 223, 296 ЦПК України, ст.ст.141, 142, 161, СК України України, Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, суд, -

РІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 176 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - розірвати.

Неповнолітню дочку, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати при матері ОСОБА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, з третьою особою - Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - відмовити.

На рішення суду може бути подана Апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Бедьо В.І.