АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/273/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Мельник І.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріАнкудові О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.05.2013 року він надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 15 500 дол. США, що еквівалентно 177300 грн. Факт отримання коштів підтверджується власноруч написаною ОСОБА_6 розпискою. Відповідно до умов розписки відповідач взяв на себе зобов'язання повернути ОСОБА_7 кошти на протязі 14 днів, тобто до 30.05.2013 року. Позивач неодноразово в усній формі просив повернути йому позику, але відповідач ухилявся від повернення суми боргу. У зв'язку з неможливістю врегулювати спірні правовідносини в добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 202073,42 грн., в тому числі 3% річних в сумі 5625,02 грн. та 19148,40 грн. інфляційних витрат. Крім того, просив суд стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

В ході розгляду справи по суті, позивач неодноразово доповнював позовні вимоги у зв'язку із підвищенням курсу долару відносно гривні. Так, остаточною заявою від 03.12.2014 року просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь борг в сумі 290051,66 грн., з них:234 205 грн. - сума боргу за договором позики, 10645,10 грн. - 3% річних, 45201,56 грн. - інфляційні витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_7 борг за договором позики в сумі 234 205 грн. (що еквівалентно 15500 доларів США за курсом НБУ станом на 03.12.2014р.1дол.США=15,11 грн.), 3 % річних в сумі 10645,10 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2448,50 грн., витрати по оплаті правової допомоги в сумі 487,20 грн., a всього 247785,80грн.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчиняти певні дії щодо відчуження ? частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6, ІПН НОМЕР_2, застосовані ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 03.12.2014 року.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції при постановленні рішення були порушені норми матеріального права, просить його змінити в частині стягнення суми боргу, 3% річних та витрат на правову допомогу, стягнувши з нього лише 123 891,50 грн. основного боргу з відповідним перерахунком 3% річних за період прострочення та зменшити розмір витрат на правову допомогу. В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що 15.05.2013 року ОСОБА_7 надав ОСОБА_6 в борг грошові кошти в розмірі 15 500 дол. США, що еквівалентно 224 205 грн. Факт отримання коштів підтверджується власноруч написаною ОСОБА_6 розпискою. Відповідно до умов розписки відповідач взяв на себе зобов'язання повернути ОСОБА_7 кошти на протязі 14 днів, тобто до 30.05.2013 року.

Однак в зазначений термін ОСОБА_6. грошові кошти не повернув, що спонукало позивача звернутись за захистом свого порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з статтею 1046 ЦК України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, у такій же кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач підтвердив факт отримання від ОСОБА_7 кошти в іноземній валюті в сумі 15500 дол. США в якості позики на 14 днів.

Так як відповідач свої зобов'язання не виконав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7, стягнувши на його користь з відповідача суму боргу в розмірі 234 205 грн. (що еквівалентно 15500 доларів США за курсом НБУ станом на 03.12.2014р.1дол.США=15,11 грн.), 3 % річних в сумі 10645,10 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2448,50 грн., витрати по оплаті правової допомоги в сумі 487,20 грн., a всього 247785,80грн.

Cуд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача і стягнення боргу, адже позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання та надано відповідний розрахунок суми боргу, який відповідачем не спростований.

Позичальник порушив свої зобов'язання та не виконав їх належним чином, в зв'язку з чим позивачем проведено нарахування 3 % річних.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта стосовно неправомірного стягнення з нього суми судового збору в розмірі 2448,50 грн., оскільки відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апелянта, стосовно того, що він намагався виконати свої зобов'язання шляхом повернення позивачеві суми боргу, але останній ухилявся від його утримання, оскільки відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про погашення заборгованості чи спростовували б доводи позивача.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, були предметом розгляду суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :