Єдиний унікальний номер: 378/606/15-ц
Провадження № 2/378/203/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

"30" липня 2015 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Карабань З. І.,

позивача: ОСОБА_1,

її представника: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1, посилаючись на те, що 2 листопада 2012 вона позичила 44000 гривень ОСОБА_3, який зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів протягом одного року. Факт укладення договору позики засвідчений розпискою, що була складена відповідачем в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5. на даний час відповідач свого зобовязання про повернення позики не виконав, уникає розмов та зустрічей, переховується від неї.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 44000 грн. позики, 2144, 55 грн. 3% річних, 25474 грн. інфляційних витрат та судовий збір.

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили факти, на які посилається позивач у позовній заяві. Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду в грудні 2012 року. В період шлюбу, в т. ч. і в 2012 році вони з чоловіком спільно з братом останнього ОСОБА_6 займались підприємницькою діяльністю, зокрема, здійснювали роздрібну торгівлю продовольчих товариві в магазині „Млин смт. Ставище по вул. Радянській, приміщення якого орендували. В листопаді 2012 року, коли вони вже не підтримували шлюбних стосунків і нею було подано позов до суду про розірвання шлюбу (в жовтні 2012р.), в будинку смт. Ставище по вул. Тракторній, 17, який належить їм на праві спільної власності (кожному ? частина) з шухляди шафи в спальній кімнаті відповідач взяв їх спільні кошти в сумі 88000 гривень, що були вторговані від продажу товарів у вищевказаному магазині, які вони домовились поділити порівну між собою, і сказав, що він бере їх на закупівлю товару, а належних їй 44000 гривень поверне їй на протязі року. Після цього вона запросила сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в присутності яких відповідач, перерахувавши кошти, написав розписку із зобовязанням повернути їй 44000 грн. протягом одного року. До цього часу позичені у неї кошти віповідач не повернув. Договору про поділ майна вони з відповідачем не укладали. Автомобіль марки „Опель, який вони придбали з відповідачем в період шлюбу залишився останньому, оскільки автомобіль був придбаний лише на підставі довіреності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що три роки назад їх з дружиною запросила сусідка - позивач до свого будинку по вул. Першотравнева в смт. Ставище, де перебував в той час і відповідач, з яким позивач вже не підтримувала шлюбних стосунків, і з яким у неї був майновий конфлікт, оскільки в період шлюбу вони придбали деяке майно, про що йому відомо, так як вони товаришували сімями. Деякий час вони спілкувались із сторонами. Потім в їх присутності позивач дістала гроші в гривнях, позивач і відповідач їх перерахували, коштів було 44000 гривень. Після чого відповідач сказав, що поверне їх позивачу на протязі року, про що написав письмову розписку. Наскільки він зрозумів, це були їх спільні кошти, які відповідач взяв на особисті цілі.

Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних в ній даних відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника ОСОБА_2, покази свідка ОСОБА_4 та дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З копії паспорта позивача (а. с. 4 зв.), її пояснень та показів свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ставищенського районного суду від 17.12.2012 р.

Позивач стверджує, що між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу 44000 гривень, в підтвердження чого посилається на письмову розписку, надану їй відповідачем 3 листопада 2012 року про зобовязання ним повернути їй кошти на вказану суму протягом року (а. с. 6) та на покази свідка ОСОБА_4, який суду показав, що три роки тому назад, в його присутності та присутності його дружини позивач дала зазначену суму коштів своєму чоловікові, з яким вже не підтримувала шлюбних стосунків, а останній сказав, що поверне ці кошти на протязі року.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, в розписці відповідача від 3 листопада 2012 р. (а. с. 6) лише вказано, що відповідач зобовязується повернути кошти ОСОБА_1 в сумі 44000 гривень протягом одного року. В даній розписці взагалі не вказано, що відповідач кошти у вказаній сумі отримав від позивачки, та для яких цілей. Як пояснила позивач це була частина спільних їх коштів, що отримані від реалізації товарів у їх магазині, і які вони усно домовились розділити між собою порівну, кожному по 44000 гривень; при цьому договору про поділ майна вони не укладали; автомобіль марки „Опель, який вони придбали в період шлюбу залишився відповідачу, оскільки він був придбаний лише на підставі довіреності.

Зідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивачем не доведено факту укладання між нею та відповідачем договору позики. Суд вважає, що вищевказана письмова розписка відповідача про зобовязання повернути 44000 гривень позивачу, з якою він на той час перебував ще в зареєстрованому шлюбі, засвідчує лише факт, що відповідач бере на себе обовязок повернути вказану суму позивачу, проте, з розписки не зрозуміло, чи відповідач таку суму має повернути, як суму, отриману від позивачки в позику, чи як сплату вартості спільно-набутого майна. Тому така розписка не може замінити договору позики, і укладення договору позики, з підтверженням лише вищевказаною розпискою, є недодержанням вимог вищевказаних норм закону, в т. ч., вимог частини 4 ст. 203, частини 1 ст. 1047 ЦК України про обовязкове укладення в письмовій формі договору позики при перевищенні його суми не менш як у десять разів встановленого законом розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,частини 1 статті 638 ЦК України, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З урахуванням викладеного та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 218 ЦК України, суд, керуючись вимогами ст. 212 ЦПК України при оцінці показів свідка ОСОБА_4 не бере їх до уваги, оскільки виходячи із змісту ч. 1 ст. 218 ЦК України „Правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину в разі недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довела суду факту вчинення між нею та відповідачем в період їх перебування в зареєстрованому шлюбі такого правочину як договір позики, відповідно до якого вона передала свої власні кошти у вищевказаній сумі у власність відповідачу, а останній зобовязувався повернути їй кошти на вказану суму саме як отримані у неї в позику, тому в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 23, 202 ч. 1, 203 ч. 4, 207 ч. 1, 218 ч. 1 абз.2, 638, 1046, 1047, 1049 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 59 ч. 2, 60, 88, 169 ч. 4, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних відмовити.

На рішення суду позивачем, її представником може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі їх відсутності при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте Ставищенським районним судом Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. М. Марущак