Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2335/15-ц
Провадження № 2/553/898/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06.07.2015 рокум. м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Парахіної Є.В.,
при секретарі - Бутенко Т.О.,
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення боргу, -
Представник відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив., у звязку з чим відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача та її представника, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
В п. п. 3, 4 вищевказаного договору встановлено, що випрала процентів, нарахованих на Вклад, здійснюється Банком у день закінчення строку, визначеного в п. 1 цього Договору-заяви у порядку та на умовах, викладених у п.п. 4.2, 4.3.1 Основних умов, одночасно з поверненням суми Вкладу.
Листом № 499 від 04.06.2015 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" повідомив ОСОБА_1, що повернення вкладів фізичних осіб, залучених у національній валюті, строк розміщення яких закінчився, може здійснювати у готівковій формі, за наявності достатніх коштів в касі відділення, з урахуванням положень Постанови Правління Національного банку України № 160 від 03.03.2015 року "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" у межах до 150000 гривень на добу на одного клієнта. Вказаним листом запропоновано у будь-який зручний для неї час звернутися до Банку для подальшого обслуговування.
10.06.2015 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з вимогою про повернення коштів, відповідна її письмова заява зареєстрована 10.06.2015 року за № 2767.
Разом з тим, ані у день звернення позивача з вимогою про повернення належних їй коштів, ані на час звернення до суду з даним позовом, як і станом на час вирішення спору судом, банківський вклад та нараховані проценти їй Банком не повернуто.
Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно положень ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.
При вирішенні питання щодо розміру витрат на правову допомогу, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Законом України "Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справ" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Як встановлено в п. 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ"Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Представником позивача надано суду квитанцію, яка підтверджує факт отримання від ОСОБА_1 коштів в сумі 3000 грн., а також розрахунок витрат на правову допомогу, згідно з яким ним затрачено на надання позивачу правової допомоги тривалістю 5 год. 40 хв., в тому числі, консультації, вивчення та правовий аналіз матеріалів, підготовка та складання процесуальних документів (позовної заяви, запитів до органів), подача позовної заяви до суду.
Враховуючи викладене, розмір мінімальної заробітної плати, встановлений Законами України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу, підтверджені квитанцією, на суму 2760 грн. 80 коп., в межах розміру компенсації витрат на правову допомогу, визначеного в ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2760 грн. 80 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь держави судовий збір в сумі 629 грн. 49 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь в розгляді справи, але не були присутні при проголошенні рішення в 10-денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_3