Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації.

Зазначав, що перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні у порушення вимог ст. 116 КЗпП України з ним не було проведено повного розрахунку.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 20 липня 2012 року на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 113 грн 47 коп., вказане рішення суду виконано 14 січня 2014 року.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 жовтня 2010 року до 14 лютого 2014 року в сумі 139 117 грн 37 коп. та 110 грн 47 коп. компенсації, у зв'язку з втратою частини заробітку через порушення термінів її виплати.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представник ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, правильно встановивши характер правовідносин сторін у справі і застосувавши норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та, врахувавши рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012, яким визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дійшли обґрунтованого висновку про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав, встановлений ст. 233 КЗпП України. При цьому суди при вирішенні спору врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представник ОСОБА_5 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук