Провадження № 22-ц/780/3844/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 30.07.2015
У Х В А Л А

іменем України

30 липня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 17 січня 2007 року між банком і відповідачем було укладено кредитний договір із послідуючими додатковими угодами № 1 від 26 жовтня 2009 року і № 2 від 28 вересня 2011 року, згідно якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 19100 доларів США терміном до 17 січня 2027 року із розрахунку 14 % річних, а відповідач зобовязався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_2 мав повертати кредит щомісячними платежами згідно графіку погашення, однак не виконує цих обовязків, за кілька місяців має прострочену заборгованість по тілу кредиту в розмірі 172,29 доларів США і по процентам в розмірі 1728,33 долари США. Вимога банку про дострокове погашення всієї суми кредиту, направлена відповідачу 4 липня 2014 року, залишена останнім без реагування. Посилаючись ст.1050 ЦК України та умови кредитного договору, які передбачають дострокове повернення кредиту, просив стягнути з відповідача на користь банку достроково заборгованість за кредитом станом на 1 жовтня 2014 року в розмірі 17087,82 долари США, з яких тіло кредиту - 13923,91 доларів США, проценти - 1844,30 доларів США, пеня 1318,61 доларів США та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 17087,82 долари США, що еквівалентно 221376,44 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального права.Скаргу мотивує тим, що він не отримував вимоги банку про дострокове повернення суми кредиту. Крім того, суд залишив поза увагою, що банк не довів факту порушення ним зобовязання, а тому підстави для дострокового стягнення кредиту відсутні. Також банком невірно розрахована пеня.

Учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, як апелянт ОСОБА_2, так і банк до суду не зявилися, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», суд обгрунтовував свої висновки тим, що позичальник ОСОБА_2 не виконує передбачених кредитним договором обовязків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має прострочену заборгованість, що у свою чергу відповідно до закону та умов кредитного договору (п.6.5) є підставою для дострокового стягнення з відповідача на користь позивача суми кредиту в повному обсязі.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» (в даний час ПАТ), та відповідачем було укладено кредитний договір із послідуючими додатковими угодами № 1 від 26 жовтня 2009 року і № 2 від 28 вересня 2011 року, згідно якого відповідач отримав в банку на споживчі потреби кредит готівкою в розмірі 19100 доларів США терміном на 20 років із розрахунку 14 % річних. Повернення кредиту згідно кредитного договору і додаткових угод передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів в розмірі 194,40 доларів США згідно графіку платежів (а.с.5-31). Згідно п.6.5 кредитного договору у випадку прострочення платежів банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі (а.с.7).

Також, судом встановлено, що відповідач не виконує обовязків по поверненню кредиту, покладених на нього кредитним договором, у звязку із чим між сторонами двічі були укладені додаткові угоди № 1 від 26 жовтня 2009 року і № 2 від 28 вересня 2011 року, яким сторони врегульовували повернення простроченого боргу. Проте, незважаючи на це відповідач із березня 2014 року взагалі припинив погашення кредиту, в результаті чого станом на 1 жовтня 2014 року він має прострочену заборгованість по поверненню тіла кредиту в сумі 172,29 доларів США та по поверненню процентів в сумі 1728,33 доларів США, що стверджується розрахунком боргу (а.с.33-36).

Письмова вимога банку про необхідність погашення заборгованості, направлена відповідачу 4 липня 2014 року, залишена останнім без задоволення (а.с.32).

За таких обставин з огляду на невиконання позичальником умов кредитного догвоору суд обгрунтовано задоволив позов і достроково стягнув з відповідача на користь банку кредит в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував вимоги про дострокове повернення боргу спростовується матеріалами справи, де міститься дана вимога банку (а.с.32) та докази її отримання відповідачем 22 липня 2014 року у вигляді повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.78).

Посилання апелянта на відсутність доказів наявності заборгованості надумані та безпідставні в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, наданий банком (а.с.33-36). Із розрахунку чітко вбачаються, що починаючи із лютого 2014 року, відповідач перестав сплачувати кредит і у нього виникла прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 172,29 доларів США і за процентами в розмірі 1728,33 долари США, що у свою чергу дає підстави банку згідно ст.1050 ЦК України на дострокове стягнення кредиту.

Вказаний розрахунок є належним доказом в розумінні ст.57 ЦПК України та не спростований відповідачем, який не надав суду доказів, які б ставили його під сумнів.

Посилання відповідача на неправильний розрахунок пені невірні, поскільки із наданого банком розрахунку вбачається, що пеня в розмірі 0,5 % за кожен день від простроченої суми нарахована у звязку із простроченням погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках, як це передбачає п.10.1 кредитного договору. Розрахунок пені, який наводить відповідач у апеляційній скарзі суперечить умовам кредитного договору та не відповідає обставинам справи.

Інших доводів незаконності рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: