АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/33/14-ц Номер провадження 22-ц/786/715/15Головуючий у 1-й інстанції Заколодяжна О. А. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Буленка О.О.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката Осадчого О.М.

Представника позивача Коломієць С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, опікунська рада при Гадяцькій міській раді,- про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» звернувся до суду з зазначеною вище позовною заявою, яку в процесі розгляду справи місцевим судом змінював та доповнював.

Посилався на те, що, 15 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»»» (надалі Банк) та ОСОБА_5 (надалі Позичальник) укладено кредитний договір №740-Г. Згідно умов цього договору Банк надав Позичальнику споживчий кредит в сумі 17970,00 доларів США строком користування до 14 квітня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23%.

Згідно п.4.3 вищевказаного договору, Позичальник зобов»язався сплачувати Банку проценти за користування кредитом в строк до 10 числа кожного місяця.

За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник зобов»язаний, у відповідності до п.6.1 кредитного договору, сплатити пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується у випадках порушення останнім строків платежів за кредитними ресурсами, процентами, комісійною винагородою.

Грошові вимоги Банку до Позичальника по кредитному договору № 740-Г від 15 квітня 2008 року станом на 05.12.2013 року складають 800618,97 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 11278,97 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 7,993 грн. за 1 дол. США - 90152,81 грн.; заборгованість за процентами - 371,89 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 2972,52 грн.; заборгованість за простроченим кредитом - 5352,02 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 42778,70 грн.; заборгованість за простроченими процентами - 15618,86 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 124841,55 грн.; пеня - 539873,39 грн.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, 15 квітня 2008 року Банк уклав з відповідачем ОСОБА_4 договір іпотеки.

Предметом іпотеки є належна на праві власності відповідачу квартира АДРЕСА_1 ( з 23.08.2008 року згідно рішення Гадяцької міської ради перейменована на АДРЕСА_1) у м. Гадяч Полтавської області, загальною площею 47,6 кв. метрів, складається з двох жилих кімнат, житловою площею 27,7 кв. метрів.

Пунктом 8.4.3 Іпотечного договору передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України, якщо на момент настання терміну виконання ОСОБА_5 зобов»язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином.

Згідно п.8.4.8 вищевказаного договору, визначено право Банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов»язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.

Посилаючись на вище викладені обставини і на те, що сума заборгованості не погашена, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 47,6 кв. м, яка складається з двох жилих кімнат, житловою площею 27,7 кв.м, власником якої є ОСОБА_4

За рахунок виручених від реалізації предмета іпотеки коштів задовольнити вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 800618,97 грн., з них: заборгованість за кредитом - 11278,97 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 90152,81 грн.; заборгованість за простроченим кредитом - 5352,02 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 42778,70 грн.; заборгованість за простроченим процентами - 15618,86 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 124841,55 грн.; пеня - 539873,39 грн.

Визнати право за АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, за ціною відповідно до висновку суб»єкта оціночної діяльності, складеного на час продажу.

Надати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» право підпису договору купівлі-продажу вищевказаної квартири в якості продавця, одержання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання довідок та документів, які будуть необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Зобов»язати Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертизи «Інвентаризатор» виготовити для продажу предмета іпотеки технічний паспорт квартири АДРЕСА_1.

Нотаріусу за місцем посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що складає предмет іпотеки, вилучити записи про вказане нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Єдиного державного реєстру іпотек за заявою та повідомленням Іпотекодержателя одноособово в момент посвідчення договору купівлі-продажу.

З метою збереження предмета іпотеки, передати вищевказану квартиру в управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на час до моменту його реалізації.

Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та покласти на неї витрати по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн.

В процесі розгляду справи місцевим судом позивач змінював та доповнював свої вимоги (т.1 а.с.52-53,177-178).

Остаточно просив звернути стягнення на предмет іпотеки шяхом набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 47,6 кв. м, яка складається з двох жилих кімнат, житловою площею 27,7 кв.м.

Визнати за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 вартістю, визначеною відповідно до оцінки предмета іпотеки незалежним суб»єктом оціночної діяльності, складеного на момент проведення державної реєстрації права власності АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на зазначене майно.

Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та її неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, покласти на відповідачів судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, опікунська рада при Гадяцькій міській раді,- про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржило Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника Коломієць С.В.

Апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального права і невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового процесу, які з»явилися в засідання суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права.

Так, місцевим судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 15 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі Банк) та ОСОБА_5 (надалі Позичальник) укладено кредитний договір №740-Г. Згідно умов цього договору Банк надав Позичальнику споживчий кредит в сумі 17970,00 доларів США строком користування до 14 квітня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23% (т.1 а.с.5-6).

Відповідно до п.п.3.2 і 4.3 вищевказаного договору, Позичальник зобов»язався сплачувати Банку позичкову заборгованість за кредитними ресурсами в розмірі 99,83 доларів США і проценти за користування кредитом в строк до 10 числа кожного місяця.

За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник зобов»язаний, у відповідності до п.6.1 кредитного договору, сплатити пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується у випадках порушення останнім строків платежів за кредитними ресурсами, процентами, комісійною винагородою.

За умовами п.3.4 зазначеного вище кредитного договору Банк залишив за собою право вимоги повернення кредитних ресурсів та оплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов договору у випадку, якщо Позичальник порушив будь-які умови договору, у тому числі несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентів.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, 15 квітня 2008 року Банк уклав з ОСОБА_4 договір іпотеки (т.1 а.с.7-9).

Предметом іпотеки є належна на праві власності відповідачу квартира АДРЕСА_1 ( з 23.08.2008 року згідно рішення Гадяцької міської ради перейменована на АДРЕСА_1) у м. Гадяч Полтавської області, загальною площею 47,6 кв. метрів, що складається з двох жилих кімнат, житловою площею 27,7 кв. метрів (т.1 а.с.16).

Пунктом 8.4.3 Іпотечного договору передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України, якщо на момент настання терміну виконання ОСОБА_5 зобов»язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином.

Згідно п.8.4.8 вищевказаного договору, визначено право Банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов»язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.

Відповідно до рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 24.06.2010 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором станом на 17.03.2010 року № 740-Г від 15.04.2008 року в сумі 156956 грн.77 коп. і державне мито в сумі 1569 грн.57 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.00 коп. Це рішення набрало законної сили і перебуває на виконанні у відділі ДВС Гадяцького РУЮ Полтавської області (т.1 а.с.107).

Також місцевим судом встановлено, що станом на 05.12.2013 року ОСОБА_5 має заборгованість за кредитним договором на суму 800618,97 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 11278,97 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року за 1 долар США 7,993 грн. - 90152,81 грн.; заборгованість за простроченим кредитом - 5352,02 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 42778,70 грн.; заборгованість за процентами - 371,89 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 2972,52 грн.; заборгованість за простроченими процентами - 15618,86 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 124841,55 грн.; пеня - 539873,39 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусово стягувати нерухоме майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення обов»язків громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами в іноземній валюті. Крім того, суд зазначив, що позивач у своєму розрахунку не навів обґрунтувань наявності у боржників суми заборгованості з урахуванням вже стягнутих грошових сум за рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 24.06.2010 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком.

За змістом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон), протягом строку дії цього Закону не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України « Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об»єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб»єктами Закону України « Про засади запобігання і протидії корупції».

Однак, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, застосовуючи до спірних правовідносин вищевказаний Закон, не звернув увагу, що під мораторієм розуміється встановлене законом відстрочення виконання зобов»язань на певний період.

Так як Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов»язань, тому він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що виключає можливість вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії таких боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Частиною другою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України « Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Згідно із ч.3 ст.36 Закону України « Про іпотеку », договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку».

Пунктом 11.3.2 договору іпотеки №740-Г від 15.04.2008 року, укладеного з ОСОБА_4, визначено, що за своїм вибором іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки в один з перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (т.1 а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.

Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року по цивільній справі № 6-124цс13, яка є обов»язковою для виконання всіх судів України згідно вимог ст.360-7 ЦПК України.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 05.12.2013 року ОСОБА_5 має заборгованість за кредитним договором на суму 800618,97 грн. Цей розрахунок зроблено з урахуванням погашень по кредиту, які здійснювались станом на 14.01.2010 року (т.1 а.с.18-20).

Як пояснив представник позивача в засіданні суду апеляційної інстанції, погашення суми боргу за кредитом ні в добровільному порядку, ні в порядку примусового стягнення за рішенням Гадяцького районного суду від 24.06.2010 року з боку Боржника та Поручителя не проводилися.

Крім того, на спростування складеного позивачем розрахунку сум заборгованості за кредитом, відповідачем не надано належних і допустимих доказів про їх погашення.

01.10.2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» рекомендованим листом повідомило відповідача ОСОБА_4 про необхідність сплати нею суми боргу (т.1 а.с.13). Крім того, їй було направлено вимогу про намір Банку звернути стягнення на предмет іпотеки і про дачу нею згоди на продаж іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості, а також ставилась вимога про виселення з квартири (т.1 а.с.14-15). Однак, іпотекодавець та позичальник не вжили заходів для погашення боргу по кредиту.

Отже, позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову і визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем з припиненням права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, слід відстрочити виконання рішення у даній частині на весь строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з цим, позовні вимоги про виселення відповідача ОСОБА_4 з неповнолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої ст. 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої ст. 109 ЖК Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року по цивільній справі № 6-39цс15, яка є обов»язковою для виконання всіх судів України згідно вимог ст.360-7 ЦПК України.

Як видно з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, придбана відповідачем ОСОБА_4 не за рахунок кредитних коштів. Цей факт підтвердили й представники сторін в судовому засіданні. Отже, виселення ОСОБА_4 разом з неповнолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без надання іншого житлового приміщення не можливе.

Оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» ставить питання про виселення відповідача разом з неповнолітньою дитиною без надання іншого жилого приміщення, то в задоволенні його позову в даній частині слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3441 грн.00 коп.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» частково задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, опікунська рада при Гадяцькій міській раді,- про звернення стягнення на предмет іпотеки частково задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №740-Г від 15 квітня 2008 року всього на суму 800618 грн.97 коп., з них: заборгованість за кредитом - 11278,97 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 7,993 грн. за 1 долар США - 90152 грн.81 коп.; заборгованість за простроченим кредитом - 5352,02 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 42778 грн.70 коп., заборгованість за процентами - 371,89 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 2972 грн.52 коп., заборгованість за простроченими процентами - 15618,86 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 05.12.2013 року 124841 грн.55 коп., пеня в сумі 539873 грн.39 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 та має загальну площу 47,6 кв.м і складається з двох жилих кімнат житловою площею 27,7 кв.м, власником якої є ОСОБА_4, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» ( юридична адреса: м. Київ, вул. Артема, 60, ) права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 вартістю, визначеною відповідно до оцінки предмета іпотеки незалежним суб»єктом оціночної діяльності, складеного на момент проведення державної реєстрації права власності АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на зазначене майно.

У задоволенні позову про виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (податковий номер НОМЕР_1) разом з неповнолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 грн.00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи) Згідно: