У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської обласної ради, треті особи: Комітет комунальної власності Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, товариство з обмеженою відповідальністю «РУТА», про визнання договору дійсним, визнання права власності та зустрічним позовом Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_3, Дніпропетровської обласної ради, треті особи: Дніпропетровська міська рада, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, товариство з обмеженою відповідальністю «РУТА», про визнання договору купівлі-продажу недійсним та позовом Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_5, треті особи: Дніпропетровська міська рада, ОСОБА_3, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, товариство з обмеженою відповідальністю «РУТА», про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2004 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., розташованого на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 по АДРЕСА_1, між ним, як переможцем конкурсу з приватизації, та Управлінням майном спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області щодо продажу, за ціною 60 450 грн; визнати за ним право власності на зазначене майно.

Позов обґрунтовано тим, що він мав намір приватизувати нежитлове вбудоване приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, що належить до спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради «Про надання згоди на прийняття житлового фонду та об'єктів соціальної інфраструктури підприємств міста Дніпропетровська до спільної власності територіальних громад області» від 28 вересня 2001 року № 453/17/ХХІІІ.

На виконання рішень Дніпропетровської обласної ради від 24 квітня 2003 року «Про продаж майна, що належить до спільної власності територіальних громад області» у газеті «Біржа» 23 листопада 2003 року було опубліковано повідомлення про проведення конкурсу з продажу нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., розташованого на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1.

Між ним, Управлінням майном спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області та Придніпровською товарною біржею 13 листопада 2003 року було укладено тристоронню угоду № 296/1-03 на проведення експертної оцінки вказаного нежитлового приміщення. Відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт Придніпровською товарною біржею надано звіт щодо ринкової вартості об'єкта.

На рахунок відповідача він перерахував суму застави згідно із правилами конкурсу у розмірі 6 000 грн.

24 грудня 2003 року комісією з питань відчуження майна та проведення конкурсів його було визнано переможцем конкурсу як такого, що запропонував найкращу ціну за об'єкт - 60 450 грн. та найкращі умови його використання, про що йому стало відомо 8 січня 2004 року.

12 січня 2004 року він надав відповідачу проект договору купівлі-продажу зазначеного об'єкта нерухомості, який відповідав вимогам чинного законодавства та містив усі істотні умови

Листом № 23/01 від 19 січня 2004 року Управління майном спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області повідомило його, що договір купівлі-продажу може бути оформлений тільки після затвердження сесією обласної ради протоколу засідання комісії з питань відчуження майна та проведення конкурсів. У проекті рішення «Про продаж майна, що належить до спільної власності територіальних громад області» це питання було винесено на розгляд чергової сесії обласної ради, але проект рішення було знято з розгляду для доопрацювання на невизначений термін.

Відповідно до ст. 638 ЦК України запропонований ним договір має бути визнано дійсним, оскільки відповідач фактично відмовився від укладення договору купівлі-продажу та нотаріального оформлення цієї угоди, що не відповідає переліку підстав для відмови у приватизації (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного майна»).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 6 лютого 2004 року позов задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2006 року рішення суду першої інстанції скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 грудня 2006 року до участі у справі як третю особу залучено комітет комунальної власності Дніпропетровської міської ради, ухвалою від 12 квітня 2007 року - ОСОБА_5, ухвалою від 4 червня 2007 року - ОСОБА_12

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2011 року замінено відповідача Управління майном спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області на Дніпропетровську обласну раду та залучено як відповідача Дніпропетровську міську раду.

У квітня 2011 року Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради звернувся до суду із зустрічним позовом, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 6 березня 2004 року між ОСОБА_3 та Управлінням майном спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області, предметом якого є нежитлове вбудоване приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради є виконавчим органом Дніпропетровської міської ради і правонаступником прав та обов'язків Управління комунальної власності Дніпропетровської міської ради та здійснює контроль за ефективністю використання об'єктів комунальної власності територіальної громади міста.

Дніпропетровською обласною радою 17 січня 2003 року було прийнято рішення № 126-7/ХХХІV «Про використання майна, яке відноситься до загальної власності територіальних громад області», відповідно до якого територіальній громаді м. Дніпропетровська передано обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», і «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, які знаходяться на їх балансі.

Нежитлове вбудоване приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., яке розташовано на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, знаходилось на балансі обласного житлово-комунального підприємства «Південне».

На виконання зазначеного рішення Дніпропетровської обласної ради Дніпропетровська міська рада 26 лютого 2003 року увалила рішення № 35/7 «Про прийняття майна в комунальну власність громади міста і його подальше використання», відповідно до якого дала згоду на прийняття територіальною громадою міста зазначених обласних житлово-комунальних підприємств із майном, що перебуває у них на балансі.

10 вересня 2004 року відповідно до акта прийняття-передачі Дніпропетровська міська рада прийняла це майно у комунальну власність.

24 квітня 2003 року Дніпропетровська обласна рада прийняла рішення, відповідно до якого надала попередню згоду на продаж нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., розташованого на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, після чого переможцем конкурсу з його продажу визнано ОСОБА_3

Таким чином, без відома та згоди власника спірного приміщення, яким є Дніпропетровська міська рада, вчинено дії щодо відчуження належного їй майна, а укладений між ОСОБА_3 та Управлінням майном спільної власності територіальних громад області договір купівлі-продажу спірного майна підлягає визнанню недійсним.

У квітні 2011 року Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради звернувся до суду із позовом, просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 нежитлове вбудоване приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Дніпропетровське МБТІ») скасувати реєстрацію права власності на це приміщення за ОСОБА_5

Позов обґрунтовано тим, що Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради стало відомо, що 20 липня 2004 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_5 нежитлове вбудоване приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, який зареєстрував за собою право власності це приміщення у КП «Дніпропетровське МБТІ». Проте ОСОБА_3 не мав права укладати договір купівлі-продажу майна, яке належить Дніпропетровській міській раді.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2011 року позов ОСОБА_3, зустрічний позов Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради об'єднано в одне провадження із позовом Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 8 жовтня 2014 року замінено КП «Дніпропетровське МБТІ» на реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції, а також виключено ОСОБА_12 з числа третіх осіб та залучено до участі у справі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10) та товариство з обмеженою відповідальністю «Рута» (далі - ТОВ «Рута»).

Ухвалою від 10 листопада 2014 року замінено відповідача Управління майном комунальної власності територіальних громад Дніпропетровської області, яке ліквідовано, на Дніпропетровську обласну раду.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та Управлінням майном спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області щодо продажу нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., розташованого на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1, як із переможцем конкурсу, що відбувся 24 грудня 2003 року, за ціною 60 450 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове вбудоване приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., розташованого станом на 11 червня 2004 року на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1. У позовах Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині задоволення первісного позову та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_3 не містить доводів щодо незаконності рішень судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови в позовах Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, тому судові рішення у цій частині не переглядаються судом касаційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 17 січня 2003 року Дніпропетровською обласною радою прийнято рішення № 126-7/ХХХІV «Про використання майна, яке відноситься до загальної власності територіальних громад області», відповідно до п. 7 якого територіальній громаді м. Дніпропетровська було передано обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральне», і «Лівобережжя» з майном, будівлями та спорудами, які знаходяться на їх балансах (а.с. 193-205, т. 5).

На виконання зазначеного рішення Дніпропетровської обласної ради 26 лютого 2003 року Дніпропетровська міська рада прийняла рішення № 35/7 «Про прийняття майна в комунальну власність громади міста і його подальше використання», відповідно до якого дала згоду на прийняття територіальною громадою міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральне», і «Лівобережжя» з майном, будівлями та спорудами, які знаходяться на їх балансах (а.с. 158-161, т.4).

Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 24 квітня 2003 року № 152-8/ХХІV «Про продаж майна, що належить до спільної власності територіальних громад області» надано згоду на продаж нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1, що належить до спільної власності територіальних громад області (а.с. 9, т.1).

Рішенням Дніпропетровської обласної ради № 227-9/ХХІV від 18 липня 2003 року скасовано п. 7 рішення Дніпропетровської обласної ради № 126-7 /ХХХІV від 17 січня 2003 року.

10 вересня 2003 року на підставі розпорядження Дніпропетровського міського голови та рішення Дніпропетровської міської ради № 35/7 від 26 лютого 2003 року складено акт приймання-передачі обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральне», і «Лівобережжя» з майном, будівлями та спорудами, які знаходяться на їх балансах (а.с. 49-51, 110, т.1).

13 листопада 2003 року на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного майна» та рішення Дніпропетровської обласної ради між ОСОБА_3, Управлінням майном спільної власності територіальних громад області та Придніпровською товарною біржею було укладено тристоронню угоду № 296/1-03 на проведення незалежної експертної оцінки нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до висновку експерта товарної біржі ринкова вартість зазначеного нерухомого майна становила 60 000 грн (а.с. 10-11, т.1).

23 листопада 2003 року на виконання рішення Дніпропетровської обласної ради від 24 квітня 2003 року у газеті «Біржа» було надруковано повідомлення про проведення конкурсу з продажу нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 18 грудня 2003 року № 292-12/ХХІV «Про ліквідацію Управління майном спільної власності територіальних громад області» зазначене управління ліквідовано без правонаступників (а.с. 22, т. 3).

24 грудня 2003 року конкурсною комісією з питань відчуження майна та проведення конкурсів переможцем конкурсу з продажу зазначеного нежитлового вбудованого приміщення визнано ОСОБА_3, як такого, що запропонував найкращу ціну за об'єкт у розмірі 60 450 грн та найкращі умови його використання.

За результатами конкурсу ОСОБА_3 за спірне нерухоме майно сплатив 66 660 грн.

12 січня 2004 року ОСОБА_3 звернувся до Управління майном спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області з вимогою оформити договір купівлі-продажу нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 та надав проект відповідного договору для підписання відповідачем.

Листом від 19 січня 2014 року Управління майном спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області повідомило ОСОБА_3 про те, що договір купівлі-продажу може бути оформлено тільки після затвердження сесією обласної ради протоколу засідання конкурсної комісії з питань відчуження майна та проведення конкурсів від 24 грудня 2003 року; відповідне питання буде включено на розгляд чергової сесії Дніпропетровської обласної ради, термін проведення якої ще не визначено (а.с.17, т.1).

На підставі рішення Кіровського районного суду м. Києва від 6 лютого 2004 року у зазначеній справі ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на нежитлове вбудоване приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1.

20 липня 2004 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу відчужив спірне нерухоме майно ОСОБА_5

31 серпня 2004 року між Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради та ТОВ «Рута» укладено договір оренди нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1. Уподальшому договір оренди було неодноразово переукладено, востаннє - 28 травня 2014 року (а.с. 169-172, т.1, а.с. 9-19, т.5).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 7 жовтня 2004 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та визнано дійсним укладений між ними 20 липня 2004 року договір купівлі-продажу нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1, а також визнано за ОСОБА_5 право власності на зазначене майно (а.с. 40-41, т. 5).

19 січня 2005 року ОСОБА_5 зареєстрував за собою право власності на спірне нерухоме майно (а.с. 40-41, т.1).

17 червня 2005 року ОСОБА_5 відчужив спірне нерухоме майно ОСОБА_12 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу (а.с. 196-197, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер. Після його смерті свідоцтво про право на спадщину на спірне майно спадкоємцям не видавалось у зв'язку з тим, що померлий за життя не зареєстрував за собою право власності на таке майно.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що наданий ним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення підлягає визнанню дійсним у судовому порядку, оскільки відповідно до ст. 638 ЦК України сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір виконано, але Управління майном спільної власності територіальних громад області ухиляється від його нотаріального посвідчення (ч. 2 ст. 220 ЦК України). Визнавши право власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3, суд керувався ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1, 16, 316, 321, 325 ЦК України, ст. ст.2, 3, 4, 11, 12, 13, 19 Закону України «Про власність», та виходив із того, що ОСОБА_3 розпорядився своїм правом власності шляхом відчуження майна ОСОБА_5

Відмовляючи в зустрічному позові Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, суд першої інстанції виходив із того, що спірне нерухоме майно не є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпропетровська, оскільки за протестом прокурора було скасовано п. 7 рішення Дніпропетровської обласної ради від 17 січня 2003 року «Про використання майна, яке відноситься до загальної власності територіальних громад області», відповідно до якого територіальній громаді м. Дніпропетровська було передано обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральне», і «Лівобережжя» з майном, будівлями та спорудами, які знаходяться на їх балансах. Таким чином, всі наступні дії Дніпропетровської міської ради щодо розпорядження спірним нерухомим майном є незаконними, а таким майном мала право розпоряджатись Дніпропетровська обласна рада, а також приймати рішення про його відчуження за конкурсом. Крім того, є чинним рішення Дніпропетровської обласної ради від 24 квітня 2003 року № 152-8/ХХІV, яким була надана згода на продаж нежитлового вбудованого приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1, а також не було оскаржено результати конкурсу з відчуження цього майна від 24 грудня 2003 року. Суд також виходив із того, що ч. 3 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного майна» містить вичерпний перелік підстав для відмови в приватизації майна, цим Законом не передбачена така підстава, як відсутність доручень відповідних рад, тому Дніпропетровська обласна рада та її Управління майном спільної власності територіальних громад області мають прийняти відповідні рішення та здійснити дії відповідно до ст. 3, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відмовляючи в позові Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 7 жовтня 2004 року, яке не оскаржено та набрало законної сили, за останнім визнано право власності на нежитлове вбудоване приміщення № 60 площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1, що спростовує доводи позивача про неправомірність набуття ОСОБА_5 права власності на це майно.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в первісному позові ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому позов ОСОБА_3 не може бути задоволений на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Правочин, який він просив визнати дійсним, є неукладеним і не створює прав та обов'язків для сторін. Протокол засідання конкурсної комісії з питань відчуження майна та проведення конкурсів не було затверджено на сесії Дніпропетровської обласної ради, тому звернення ОСОБА_3 до суду з таким позовом є передчасним. Апеляційний суд також виходив із того, що ОСОБА_3 було повідомлено про те, що вирішення питання про затвердження протоколу засідання конкурсної комісії з питань відчуження майна та проведення конкурсів від 24 грудня 2003 року має бути включено до порядку денного сесії Дніпропетровської обласної ради, що не може бути підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на грудень 2003 року, далі - Закон) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 7 ст. 7 Закону продаж майна, що є у комунальній власності, здійснюють органи, створювані відповідними місцевими радами. Зазначені органи діють у межах повноважень, визначених відповідними місцевими радами, та є їм підпорядкованими, підзвітними і підконтрольними.

Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 18 липня 2003 року № 197-9/ХХІV «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 31 березня 2000 року № 226-10/ХХІІІ та від 26 червня 2001 року № 391-16/ХХІІІ» затверджено Положення про порядок відчуження об'єктів спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області (далі - Положення).

Відповідно до п. 2.1 Положення питання відчуження майна вирішуються комісією з питань відчуження майна та проведення конкурсів.

Згідно із п. 3.5 Положення протокол комісії з визначеним переможцем є підставою для проекту рішення обласної ради про продаж майна, що належить до спільної власності територіальних громад області.

Відповідно до п. 3.6 Положення договір купівлі-продажу укладається після затвердження протоколів комісії на сесії обласної ради та прийняття обласною радою рішення про продаж об'єкта.

Установивши, що договір купівлі-продажу із ОСОБА_3, як із переможцем конкурсу з приватизації спірного майна, мав бути укладений після затвердження сесією Дніпропетровської обласної ради протоколу конкурсної комісії з питань відчуження майна та проведення конкурсів, відповідно до якого ОСОБА_3 визнано переможцем конкурсу, але Дніпропетровська обласна рада таке рішення на сесії не затверджувала, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий договір є неукладеним.

Не можна погодитися із застосуванням до спірних правовідносин ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Колегія суддів виходить із того, що оскільки конкурс було проведено у грудні 2003 року, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ЦК Української РСР та відповідне законодавство, чинне на час проведення приватизації.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону приватизація державного майна здійснюється шляхом: продажу об'єктів приватизації на аукціоні, за конкурсом; продажу акцій (часток, паїв), що належать державі у господарських товариствах, на аукціоні, за конкурсом, на фондових біржах та іншими способами, що передбачають загальнодоступність та конкуренцію покупців; продажу на конкурсній основі цілісного майнового комплексу державного підприємства, що приватизується, або контрольного пакета акцій відкритого акціонерного товариства при поданні покупцем документів, передбачених частиною першою статті 12 цього Закону; викупу майна державного підприємства згідно з альтернативним планом приватизації. Неконкурентні способи продажу майна державних підприємств застосовуються щодо об'єктів, не проданих на аукціоні, за конкурсом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону приватизація законсервованих об'єктів та об'єктів незавершеного будівництва, підприємств торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування населення, готельного господарства, туристичного комплексу здійснюється шляхом: продажу на аукціоні, за конкурсом; викупу. Приватизація зазначених об'єктів здійснюється у порядку, передбаченому Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Державною програмою приватизації. За рішенням органів приватизації законсервовані об'єкти та об'єкти незавершеного будівництва можуть передаватися на умовах відповідного договору особам, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, для завершення будівництва або вноситися до статутного фонду господарського товариства як державна частка з наступною її приватизацією в порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 14 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції станом на грудень 2003 року) визначено, що продаж об'єктів малої приватизації за конкурсом полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував найкращі умови подальшої експлуатації об'єкта або за рівних умов - найвищу ціну.

За змістом ст. 18 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» відбір покупців за конкурсом здійснює конкурсна комісія, яка створюється органом приватизації. Конкурс здійснюється у два етапи. На першому етапі оголошується попередній переможець конкурсу. Інформація про його пропозиції доводиться до всіх учасників конкурсу. Якщо протягом п'яти робочих днів від них не надійдуть додаткові пропозиції, то попередній переможець оголошується остаточним переможцем. За наявності інших пропозицій проводиться додаткове засідання конкурсної комісії, яка розглядає додаткові пропозиції учасників конкурсу та визначає остаточного переможця. Після закінчення засідання конкурсною комісією складається протокол, в якому зазначаються такі відомості: умови конкурсу; пропозиції учасників конкурсу; обгрунтування вибору переможця конкурсу; відомості про учасників конкурсу. Протокол підписується всіма членами конкурсної комісії та в триденний строк з дня проведення конкурсу надсилається відповідному органу приватизації. Результати конкурсу затверджує орган приватизації.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» право володіння, користування і розпорядження об'єктом приватизації переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню. У разі придбання об'єкта приватизації на аукціоні, за конкурсом договір купівлі-продажу між покупцем і продавцем укладається не пізніш як у п'ятиденний термін з дня затвердження органом приватизації результатів аукціону, конкурсу.

Частинами 6, 7 статті 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» визначено, що у триденний термін після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу уповноважений представник органу приватизації і новий власник підписують акт передачі приватизованого об'єкта. Договір купівлі-продажу підлягає реєстрації відповідною місцевою Радою.

Згідно із ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (у редакції на час визнання конкурсною комісією ОСОБА_3 переможцем конкурсу) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Стаття 47 ЦК Української РСР застосовується до спірних правовідносин за умови укладення сторонами договору купівлі-продажу.

Апеляційним судом установлено, що такий договір укладено не було, а тому відсутні підстави для застосування ст. 47 ЦК Української РСР та визнання договору купівлі-продажу дійсним.

З огляду на викладене, із мотивувальної частини рішення апеляційного суду підлягає виключенню посилання на ч. 2 ст. 220 ЦК України, як на правову підставу вирішення спору.

Інші висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального права, а також установленим обставинам справи, тому касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року - залишенню без змін із виключенням із його мотивувальної частини посилання на ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Керуючись статтями 335, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року залишити без змін, виключивши із його мотивувальної частини посилання на ч. 2 ст. 220 ЦК України як на правову підставу вирішення спору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

А.С. Олійник