Номер провадження: 22-ц/785/5530/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кононенко Н.А.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратура Приморського району м. Одеси про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат, посилаючись на те, що 09.07.2014 року вона звернулася до СУ ГУМВС України в Одеській області з письмовою заявою про скоєння відносно неї кримінальних правопорушень 03.07.2014 року та повідомила, що о 14.00 год. цього ж дня на неї був вчинений розбійний напад, грабіж, з викраденням та пошкодженням її майна, особи, яких вона впізнала та знала їх призвіща, викрали у неї мобільний телефон з сім картою, з грошовими коштами у сумі 26 грн. на рахунку, з картою памяті 8ГБ па загальну суму 1700 грн., при цьому їй погрожували насильством, вбивством, таким чином були скоєні кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 129, 186, 187, 255, 256, 257, 296, 356, 365, 396 КК України. Зазначена заява не була внесена до ЄДРДР у передбачені ч.1 ст.214 КПК України строки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2014 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси скарга ОСОБА_2 задоволена частково, якою зобовязано начальника СУ ГУМВС України в Одеській області внести до ЄДРДР у порядку передбаченому ст.214 КПК України, письмову заяву ОСОБА_2 від 09.07.2014 року та розпочати досудове розслідування та надати ОСОБА_2 документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію вказаної заяви, копію процесуального документу з приводу заяви. В частині визнання неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області, слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області, субєктів оскарження по порушенню закону та процесуальних прав, при невнесені її письмової заяви про скоєння кримінального правопорушення, скарга ОСОБА_2 залишена без розгляду та повернута заявнику.

Вищезазначеною бездіяльністю посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області були грубо порушені її процесуальні та громадянські права на своєчасний, обєктивний розгляд заяви, на захист та поновлення порушених прав, права на отримання реєстраційного номеру кримінального провадження та процесуального рішення по заяві.

На підставі вищевикладеного позивачка просила суд стягнути з Державного бюджету України матеріальну шкоду у розмірі 87 грн. 40 коп., моральну шкоду у розмірі 50000 грн., а також судові витрати.

Судом до участі у справі для представництва інтересів держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якості відповідача була залучена Прокуратура Приморського району м. Одеси.

Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримала.

Представники Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Прокуратури Приморського району м. Одеси в судовому засіданні позов не визнали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратура Приморського району м. Одеси про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом не повно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 27.07.2014 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси скарга ОСОБА_2 задоволена частково, якою зобов'язано начальника СУ ГУМВС України в Одеській області внести до ЄДРДР у порядку передбаченому ст.214 КПК України, письмову заяву ОСОБА_2 від 09.07.2014 року та розпочати досудове розслідування та надати ОСОБА_2 документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію вказаної заяви, копію процесуального документу з приводу заяви. В частині визнання неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області, слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області, субєктів оскарження по порушенню закону та процесуальних прав, при невнесені її письмової заяви про скоєння кримінального правопорушення при розгляді заяви ОСОБА_2 від 09.07.2014 року - залишено без розгляду та повернено заявнику.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Частиною 4 статті 61 ЦПК передбачено, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду встановлені статтею 1176 ЦК України.

Відповідно до частини 6 статті 1176 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Як передбачено ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі га стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючим и людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не було надано до суду жодних доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров'я, тощо, а також не надано обґрунтованих пояснень та доказів на підтвердження шкоди та того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за її твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 50000 гривень.

Що стосується вимог ОСОБА_2 щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 87 грн. 40 коп., суд також прийшов до вірного висновку, що вказана сума не є матеріальною шкодою у розумінні статті 22 ЦК України, а є канцелярськими та іншими витратами, які ОСОБА_2 сплатила під час розгляду скарги в порядку статті 303 КПК України і які згідно вимог ЦПК України не відшкодовуються, а отже не можуть бути предметом спору у цивільній справі.

Крім того, вказана позивачем сума матеріальної шкоди не узгоджується з нормами статті 79 ЦПК України, оскільки понесені витрати у цьому випадку є власними витратами ОСОБА_2, якими вона розпоряджається самостійно та не відносяться до витрат, передбачених пунктом 3 частини 3 статті 79 ЦПК України.

Оскільки, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду вимоги скарги ОСОБА_2 в частині визнання неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області, слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області, субєктів оскарження по порушенню закону та процесуальних прав, при невнесені її письмової заяви про скоєння кримінального правопорушення при розгляді заяви ОСОБА_2 від 09.07.2014 року - залишено без розгляду та повернено заявнику, тобто вина посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області в судовому порядку визнана не була, а також, те, що ОСОБА_2 не були надані до суду будь-які документи, які підтверджують її право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, судових витрат, та які необхідні для дослідження у судовому засіданні за процесуальними нормами, суд на законних підставах відмовив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат в повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд відмовляючи в задоволені її позову, яке не відповідає вимогам закону та приймаючи рішення, яким порушив її процесуальні та цивільні права на справедливий суд, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що ОСОБА_2 не були надані, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції доказів того, що дійсно відповідачами їй була спричинена моральна та матеріальна шкода, відповідно до вимог Закону.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом не були досліджені під час розгляду справи всі обставини та докази, не приймаються до уваги, оскільки відповідно до діючого законодавства, під час перевірки апеляційною інстанцією було встановлено, що рішення суду є обґрунтованим та ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилалися, та які були досліджені в судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_3