У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Павліченко С.В., Куцина М.М.

при секретарі - Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2008 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2008 року головний державний виконавець районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції звернулася до суду з поданням, яким просить: встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та вилучити паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 29.11.2006 року.

В обґрунтування подання посилається на те, що на виконанні Відділу Державної виконавчої служби з 30.07.2008 року знаходиться виконавче провадження з примусового виконання з ОСОБА_1 на користь КС "Хосен" заборгованість в розмірі 6465,02 грн.

У строк наданий для добровільного виконання, рішення суду боржником не виконано.

Станом на 03.10.2008 року боржником не вчинено дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2008 року подання головного - задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1, за кордон до виконання зобов'язань покладених судовим рішенням та вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 29.11.2006 року на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виконання ухвали щодо обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 покладено на Державну прикордонну службу України та Ужгородське РВ УМВС України в Закарпатській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2008 року та постановити нову ухвалу, якою закрити провадженн у справі.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так-як на спори за зверненнями суб'єкта владних повноважень поширюється компетенція адміністративних судів, також на думку апелянта в суду відсутні передбачені законом підстави для обмеження права виїзду за кордон так-як він не ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, так-як про жодні вимоги державного виконавця він не був обізнаний.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити з підстав зазначених в ній.

В.о. начальника відділу Державної виконавчої служби, в заяві поданій на ім'я головуючого, просить відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що однією з підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначено ухилення від виконання зобов'язань, покладених на особу судовим рішенням.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби з 30.07.2008 року знаходиться виконавче провадження з примусового виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь КС "Хосен" заборгованості в розмірі 6465,02 грн. та судових витрат (а.с.4). На час постановлення оскаржуваної ухвали та її перегляду в апеляційному порядку заборгованість не погашена.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Отже ухилення боржника від виконання зобов'язань є обов'язковою передумовою звернення державного виконавця з таким поданням.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив того, що з часу відкриття виконавчого провадження боржником на вчинено дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі.

Боржнику за виконавчим провадженням, за твердженням апелянта та його представника не було відомо про наявність виконавчого провадження, будь яких доказів про повідомлення апелянта про необхідність вчинення дій спрямованих на виконання рішення, матеріали справи не містять.

Виходячи з викладеного, відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції не було доведено самого факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що є обов'язковою умовою для тимчасової відмови у виїзді за кордон.

З врахуванням викладеного, подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон та вилучення паспорт громадянина України для виїзду за кордон, вирішено судом з порушенням норм матеріального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Твердження апелянта про неможливість розгляду справи за правилами цивільного судочинства є безпідставною, оскільки ст. 377-1 ЦПК України регулює питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), яке вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303,304,307,312,313,314,315,317,319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2008 року - скасувати, у справі ухвалити нове рішення.

В задоволенні подання головного державного виконавця РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді