Справа№311/1765/15-ц
Провадження№ 2/311/656/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кочевої І.В.

при секретарі Кириченко О.В.

за участю представника третьої особи -Горпинич С.С., що діє за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Василівської міської ради Запорізької області, за участю третіх осіб: Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області, Державної реєстраційної служби Василівського РУЮ в Запорізькій області, відділу Держземагенства у Василівському районі Запорізької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності у порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася з позовом до суду в якому просить встановити факт прийняття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 її матір'ю - ОСОБА_4. Також позивачка просить визнати за нею право власності у порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний будинок був збудований на початку 60-х років минулого століття, свідоцтво про право особистої власності на будинок було оформлене на батька позивачки. Після смерті батька, матір позивачки спадщину в нотаріальній конторі не оформила, хоча продовжувала проживати до смерті у вказаному будинку. Після смерті матері позивачка зверталася до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не могла надати нотаріусу правовстановлюючого документа про право власності на будинок за її матір'ю.

Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Після перерви у судовому засіданні позивачка та її представник надали суду заяви про розгляд справи без їх участі та до зали судових засідань не з'явилися.

Представник відповідача та третьої особи - відділу Держземагенства у Василівському районі Запорізької області у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомлені, заперечень проти позовних вимог суду не надано. Про час та місце розгляду справи було повідомлено своєчасно та належним чином, про що у справі є розписки.

Представник третьої особи - Реєстраційної служби Василівського РУЮ в Запорізькій області суду пояснив, що заперечень проти позовних вимог не має.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що вони проживають по АДРЕСА_1 та їх сусідами були подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживали у будинку АДРЕСА_1 по тій же вулиці. На теперішній час вони обидва померли, першим помер ОСОБА_3, а ОСОБА_4 після його смерті продовжувала до своєї смерті проживати у будинку. Позивачка є донькою подружжя ОСОБА_3, та після смерті батька доглядала матір та допомагала їй.

Суд вважає можливим після перерви розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися у судове засідання.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані позивачем докази та матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи с заступного.

Згідно ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 січня 1951 року., що підтверджено витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.10). На підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння (а.с.13-16) від 16 лютого 1963 року власником домоволодіння у АДРЕСА_2 був ОСОБА_3, державну реєстрацію у БТІ було вчинено 12 лютого 1963 року.

Відповідно до довідок Василівської міської ради Запорізької області на підставі рішення виконкому від 12 вересня 1989 року №289 «Про упорядкування нумерації житлових будинків у м.Василівка» вказаному житловому будинку було присвоєно номер - АДРЕСА_1 (а.с.17, 68).

Позивачка є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.18) та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.19) в якому зазначено про зміну прізвища з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Василівка Запорізької області (а.с.12), що підтверджено свідоцтвами про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 у вказаному житловому будинку продовжувала постійно проживати до смерті - ОСОБА_4 Доводи позивачки про те, що ОСОБА_4 після смерті чоловіка - ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину та проживала до своєї смерті у вказаному будинку підтверджено: розрахунковою книжкою для внесення платежів за воду, договором про надання населенню послуг з газопостачання, договором про користування електричною енергією (а.с.30-32), показами свідків.

При відкритті спадщини після померлого ОСОБА_3 діяв ЦК УРСР 1963 року, ст.548 якого передбачала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але не оформила спадщину, встановлення факту прийняття спадщини потрібно для вирішення вимог позивачки щодо визнання за нею права на спадщину, суд вважає необхідним вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_2 його будівництво здійснено у 1963 році (а.с.20-24). На той час був чинним ЦК України 1963 року, яким регулювалися правовідносини щодо виникнення права власності на будинок. Відповідно до ст. 100 цього Кодексу в особистій власності громадян міг бути жилий будинок.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року зі змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Таким чином, зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку за померлим на теперішній час ОСОБА_3 за його життя, відповідно до діючого на той час законодавства, у виконкомі міської ради та визнання за ним права власності на вказаний будинок рішенням виконкому Василівської міської ради депутатів трудящих №1 від 28 січня 1963 року, ОСОБА_3 мав вказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР.

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.34-52) земельна ділянка, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_2 площею 0,1 га відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до повідомлення Василівської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася та з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, що підтверджено інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.61-62).

Постановою нотаріуса від 05 грудня 2014 року у спадковій справі № 253 за 2014 рік після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на житловий будинок за вказаною адресою за ОСОБА_4 Зі змісту постанови вбачається, що єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 була її донька - ОСОБА_2 (а.с.33).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину.

Ст. 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину ( ст.ст.1296, 1297 ЦК України), та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась у період чинності ЦК УРСР (ред..1963р.), застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 його дружина відповідно до положень ст.ст.524-527, 529, 548, 549 ЦК УРСР (ред.1963р.) прийняла спадщину, оскільки вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - вказаним житловим будинком, та до своєї смерті постійно там проживала.

За життя спадкодавець ОСОБА_4 не оформила спадщину та не отримала документу про її право власності на житловий будинок, тому до позивачки як до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, цивільно-правовий спір щодо спадкування вказаного будинку підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем спадкового майна за законом, що лишилося після смерті її матері та прийняла спадщину відповідно до вимог ст.ст.1268-1270 ЦК України. Спадкодавцю ОСОБА_4 належало право на спадкування вказаного вище будинку, але ОСОБА_4 спадщину не оформила, не здійснила державну реєстрацію права на спадщину і на теперішній час ця можливість втрачена. Оформити спадщину на будинок з вказаних причин позивачка в нотаріальній конторі не може, тому суд вважає необхідним визнати за нею право власності на вказаний будинок у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 392, 1216-1223, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України, ЦК України (ред..1963р.), Законом України «Про нотаріат», ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружиною - ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засідання - протягом того ж строку з дня отримання копрії рішення.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Кочева І.В.