Провадження №2/761/5680/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 липня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді: Савицького О.А.

при секретарі: Ковальчук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в:

07.05.2015 року позивачка звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ КБ «Надра» про стягнення з відповідача компенсацію за роботу в неробочі та вихідні дні 27.12.2008 року, 28.12.2009 року, 17.01.2009 року, 18.01.2009 року в розмірі 1621,95 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою в розмірі 909,91 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 316666,18 грн.

Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що до її звільнення з роботи 13.02.2009 року вона працювала у відповідача, однак, при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок в повному обсязі, а саме, не нарахував та не виплатив компенсацію за роботу у вихідні дні в грудні 2008 та січні 2009 року, до виконання якої позивачка спеціально була залучена відповідно до письмового розпорядження Віце-президента банку №549 від 25.12.2008 року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку», яким передбачалось впровадження в регіональних підрозділах банку нового продукту «Від тисячі до мільйону» з 27 по 30 грудня 2008 року та відповідно до письмового розпорядження Віце-президенту ПАТ КБ «Надра» №3 "Про впровадження нового продукту на площадках продажу" від 06.01.2009 року, яким в регіональних підрозділах банку передбачалось впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28 січня 2009 року. В зв'язку з цим позивачка виконувала за межами міста Києва роботу у в період з 27 по 30 грудня 2008 року та з 12 по 28 січня 2009 року, в тому числі у вихідні дні - 27, 28 грудня 2008 року та 17, 18 січня 2009 року. Однак відповідачем не проводився облік та оплата роботи позивачки в такі дні. Ні під час роботи, ні при звільненні, відповідач не компенсував позивачці роботу в зазначені вихідні дні, до виконання якої позивач була спеціально залучена.

Крім того, 09.07.2015 року судом було прийнято до розгляду заяву з уточненнями позовних вимог позивачки, в якій ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача стягнути з відповідача 1621,95 грн. компенсації за роботу у вихідні дні 27, 28 грудня 2008 року та 17,18 січня 2009 року; 1291,07 грн. втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати за період з березня 2009 року по травень 2015 року включно; 320126,46 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення позивача 13.02.2009 року до дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію відповідача 04.06.2015 року.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі з урахуванням уточненого розрахунку стягуваних сум.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, зазначила, що позивачем не було надано доказів роботи на вихідні дні.

Вислухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що до 13.02.2009 року позивачка - ОСОБА_1, яка до реєстрації шлюбу 09.09.2009 року мала прізвище «Лисенко», працювала у відповідача та була відповідачем звільнена 13.02.2009 року з посади менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального Департаменту дистрибуції, що підтверджується копією наказу №88-п (а.с.17-19).

Як вбачається з матеріалів справи, письмовим розпорядженням Віце-президента банку №549 від 25 грудня 2008 року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження в банку нового продукту «Від тисячі до мільйону» в період з 27 по 30 грудня 2008 року В зв'язку з цим розпорядженням спеціально передбачено проведення в період з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів по даному продукту для співробітників банку Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі ПАТ КБ «Надра». При цьому п.1.1 Розпорядження зобов'язано начальників регіональних підрозділів банку прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу саме в цей період. Пунктом 1.2 Розпорядження спеціально зобов'язано направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року. В додатку №33 до розпорядження №549 від 25.12.2008 року позивачка зазначена в якості особи, яка у період з 27.12.2008 року по 30.12.2008 року направляється для проведення семінарів в Одеському Регіональному Управлінні ПАТ КБ «Надра» (а.с.20-23)

Також з письмового розпорядження №3 від 06 січня 2009 року «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» вбачається, що ним передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28 січня 2009 року. В зв'язку з цим п.1.1 Розпорядження передбачено обов'язок направити співробітників згідно додатку №1, а п.2.1 Розпорядження передбачено прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу. Додатком №1 до Розпорядження №3 передбачено місце проведення семінарів, дата їх проведення, особу, яка їх проводить. В зазначеному додатку позивачка вказана в якості особи, яка в період з 12.01.2009 року по 28.01.2009 року проводить семінари в Херсонському Регіональному управлінні ПАТ КБ «Надра». Неробочими днями в цей період були 17,18 та 24,25 січня 2009 року (а.с.24-26)

Згідно п.1.3.1, п.4.1., 4.3. «Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження в системі ПАТ КБ «Надра», працівники Банку можуть направлятись у службові відрядження з наступною метою: а) для вирішення виробничих питань: перевірка роботи структурних підрозділів Банку; поїздка по виробничих питаннях; участь у нарадах, конференціях, отримання та надання інформаційно-консультативних послуг; б) з метою навчання у виробничих потребах; в) з інших питань, пов'язаних із діяльністю Банку. Відрядженому працівникові перед виїздом у відрядження надається грошовий аванс у межах суми на оплату проїзду, наймання жилого приміщення добові. Аванс у готівковій або безготівковій формі ( при використанні особистої пластикової картки) формі або витратний ліміт (при використанні корпоративної пластикової картки) виплачується або встановлюється, щонайменше, за один день до початку відрядження (а.с.41-49).

Зі змісту Поточного звіту за операціями по рахунку позивача у ПАТ КБ «Надра» за період з 01.12.2008 року по 28.02.2009 року встановлюється, що 26.12.2008 року, тобто після видання розпорядження №549 та напередодні виконання передбачених ним заходів, відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 1280 грн. з призначенням «зарахування коштів на відрядження». З цього ж Поточного звіту судом встановлено, що 06.01.2009 року та 09.01.2009 року, тобто після видання розпорядження №3 та напередодні виконання передбачених ним заходів, відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 189,77 грн. та 7014 грн. з призначенням «зарахування коштів на відрядження». Також зі змісту Поточного звіту судом було встановлено факт перебування позивачки в містах, визначених розпорядженнях №549 та №3 та у визначених в них період, оскільки 13,16,18 та 20 січня 2009 року позивачка знімала грошові кошти з банкоматів у м.Херсон ( а.с.27-28).

Суд приходить до висновку, що зарахування відповідачем позивачу грошових коштів на відрядження відповідає змісту Розпоряджень №549 та №3 та перебуває з ним в безпосередньому зв'язку. Та обставина, що напередодні заходів, передбачених розпорядженнями, відповідач зарахував на рахунок позивача грошові кошти на відрядження, вказує на те, що позивачка направлялася та перебувала у відрядженні згідно Розпорядженнями №549 та №3 та на їх підставі, а також виконувала передбачені розпорядженнями заходи в період, які в них були визначені. З урахуванням змісту та вимог Правил оформлення службових відряджень, суд приходить до висновку, що без направлення позивачки у відрядження зарахування відповідачем позивачці коштів на відрядження було неможливе. З цих підстав суд приходить до висновку, що позивачка приймала участь у проведенні семінарів в Одеському та Херсонському регіональних управліннях ПАТ КБ «Надра» згідно розпоряджень №549 та №3 в період з 27 по 30 грудня 2008 року та з 12 по 28 січня 2009 року, що підтверджується змістом розпоряджень та додатків до нього. Позивачка вказана серед прізвищ співробітників банку, які залучаються до виконання робіт, в тому числі за межами м.Києва в період, вказаний в розпорядженнях

Викладені обставини суд оцінює як такі, що доводять факт перебування позивачки в містах, які були визначені в розпорядженнях №549 та №3 та в період, який в них був визначений, а також з метою, яка була встановлена розпорядженнями. При цьому з боку відповідача на надано доказів того, що в період, визначений в розпорядженнях, позивачка перебувала в м.Одеса та в м.Херсон з іншою метою або з інших підстав, ніж визначені згаданими розпорядженнями. Так само відповідачем не надано доказів того, що кошти на відрядження були відповідачем перераховані позивачці з іншою метою, ніж визначено в розпорядженнях.

Суд також приходить до висновку, що зміст Розпоряджень №549 та №3, додатків до них, Поточного звіту за операціями по картковому рахунку, Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження в системі ПАТ КБ «Надра», доводять те, що позивачка направлялася для проведення семінарів, які проводились в період з 27 по 30 грудня 2008 року та з 12 по 28 січня 2009 року в м.Одеса та в м.Херсоні, в тому числі у вихідні дні, а також те, що позивачка була спеціально залучена до виконання таких робіт в період, визначений в розпорядженні. В тому числі у вказані позивачкою 27,28 грудня 2008 року та 17, 18 січня 2009 року, які були для позивачки неробочими днями. Доказів, які б спростовували обставини щодо направлення позивачки у відрядження, відповідно до Розпоряджень №549 та №3, з боку відповідача суду надано не було.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.03.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра», встановлено, що Розпорядження №3 є документом, який вказує на залучення банком працівників до роботи у вихідні дні в період з 12 по 28 січня 2009 року, а також направлення відповідачем працівників у відрядження на підставі вказаного розпорядження з метою його виконання. Також зазначеним рішеннями встановлено, що відповідач не здійснював обліки робіт, які виконувались на підставі розпорядження №3. Вказане рішення набрали законної сили

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Всупереч вимогам ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», відповідач не виконав обов'язку по забезпеченню достовірного обліку виконуваної працівником роботи.

Для працівників Банку встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями (п.3.1. Колективний договір ПАТ КБ «Надра» від 31.07.2007 року). Пунктом 4.7. Колективного договору передбачено, що адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та неробочі дні у подвійному розмір, що зазначається у наказі або за бажанням працівника, що працював у вихідний чи неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день. В пункті 5.1.2. Колективного договору визначено, що при відрядженні працівників: якщо датою відрядження є вихідний день, то після повернення з відрядження надається інший день відпочинку; якщо працівник спеціально відряджається для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то йому виплачується компенсація за роботу в ці дні в розмірі, визначеному чинним законодавством України. При виконанні трудових обов'язків у вихідний день: таким працівникам за згодою Сторін надається інший день відпочинку або грошова компенсація у подвійному розмірі, про що обов'язково зазначається в наказі (п.5.1.10. Колективного договору).

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.2 ст.2 ЗУ «Про оплату праці», додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу, згідно якої робота у святковий і неробочий день (ч. 4 ст. 73) оплачується у подвійному розмірі. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати, а саме до додаткової заробітної плати. Вказані суми є видом додаткового заробітку, підтверджується рішенням Конституційного Суду від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень ч.2. ст.233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці», в якому Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч.2. ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З боку відповідача суду не надано доказів, що відповідач здійснив облік виконання позивачкою робіт у вихідні дні та їх оплату під час роботи позивача у ПАТ КБ «Надра». З наказу №88-п від 13.02.2009 року, яким позивачку було звільнено з роботи, а також з наданого позивачці при звільненні розрахункового листа за лютий 2009 рік вбачається, що при звільненні позивачці не було виплачено оплату праці за роботу у вихідні дні. Не виплачено її і до цього часу. Таким чином, судом встановлено, що плата за роботу у вихідні дні позивачці не була відповідачем нарахована та виплачена, чим порушено право позивачки на оплату праці. Тому з урахуванням встановлених судом обставин справи, на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплаті оплати праці за роботу в вихідні дні.

Суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки компенсацію за роботу у вихідні дні - 27, 28 грудня року у подвійному розмірі - 1621,95 грн., де 2 х 810,97 грн. оплата праці за роботу за 4 вихідних днів, які помножено на 202,74 грн. - середньоденного заробітку. Вказані розрахунки проведено у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95 року із розрахунку розміру заробітної плати позивачки за повних два місяці перед звільненням (грудень 2008 року, січень 2009 року) та кількості відпрацьованих в ці місяці робочих днів, із вираховуванням середньоденної заробітної плати в розмірі - 202,74 грн.

У відповідності, до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що на день звільнення позивачці не було виплачено компенсацію за роботу у вихідні дні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки такої виплати. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у розрахунку за період з дня звільнення позивачки 13.02.2009 року по 04.06.2015 року, оскільки відповідно постанови Правління НБУ від 04.06.2015 р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 року №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «НАДРА» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», в зв"язку з чим розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «НАДРА».

Згідно п.4 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Суму середнього заробітку за період з 13.02.2009 року по 04.06.2015 року суд визначає в розмірі 320126,46 грн. виходячи з того, що середньоденний заробіток позивачки становить 202,74 грн., а кількість робочих днів за вказаний період - 1579 днів (2009 - 221; 2010 - 251;2011 - 250; 2012 - 251; 2013 - 251; 2014 - 251; 2015 (з 01.01.2015 по 04.06.2015) - 104), 1579 х 202,74 = 320126,46 грн.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що постановою Правління НБУ від 05.02.2015року ПАТ КБ «Надра» було віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато з 06.02.2015 року процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, яка тривала в ПАТ КБ «Надра» 06.02.2015 року по 05.06.2015 року, а тому діяли обмеження, встановлені ч.5 ст. 36 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які унеможливлювали стягнення з відповідача грошових коштів в цей період.

Грошові кошти, стягнення яких вимагає позивачка, пов'язані з оплатою праці, належать до заробітної плати, витікають з трудових відносин, а тому, відповідно п.3 ч.6 ст.36 того ж Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

При цьому суд враховує правовий висновок Верховний Суд України в Постанові від 21.05.2014р. у справі у справі № 6-43цс14, згідно якої цивільна відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права.

Оскільки між сторонами спір виник з приводу порушення законодавства про оплату праці з підстав, передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України, суд приходить до висновку, що дія обмежень, передбачених п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не поширюється на спірні правовідносини та на вимоги про виплату оплати праці за роботу в вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання відповідача на п.2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд вважає необгрунтованим, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, зокрема, нормативно-правових актів, що регулюють трудові відносини. А тому його норми не можуть бути мотивом для відмови в позові. Вони можуть бути лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами та посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень, заходів, спрямованих на примусове стягнення - виконання рішення суду стосовно окремої категорії боржників, які підпадають під дію його положень. Саме до такого розуміння законодавчих норм, пов'язаних із застосуванням мораторію або інших обмежень, пов'язаних зі стягненням, дійшов Верховний Суду України в Постанові від 28.05.2015р. у справі № 6-57цс15. Введення у ПАТ КБ «Надра» тимчасової адміністрації та неможливість, в з'вязку з цим, здійснення примусового стягнення з банку, стосується стадії виконання рішення суду, однак не обмежує суд в можливості вирішувати трудовий спір, застосовувати норми права, які регулюють трудові правовідносини, приймати по справі рішення, яке підлягатиме виконанню після усунення обставини, що зумовлюють неможливість примусового виконання рішення суду, яким вирішено спір.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Оскільки судом встановлено порушення з боку відповідача прав позивачки на отримання оплати праці за роботу у вихідні дні, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за роботу вихідні дні в грудні 2008 - січні 2009 років з урахуванням втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати за період з березня 2009 року по травень 2015 року. Суму втрати частини заробітку (індекс інфляції) суд визначає в розмірі 1291,07 грн. (1621,95 грн. х 79,6% - сукупний індекс інфляції)..

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про стягнення не нарахованої та не виплаченої додаткової заробітної плати підлягає задоволенню. Всього разом на користь позивачки з відповідача підлягає до стягнення 322658,32 грн.

В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 3 226,58 грн.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 116, 117, 233 КЗпП України та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 56-61, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 322658 (триста двадцять дві тисячі шістсот п'ятдесят вісім) грн. 32 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на користь держави судовий збір в розмірі 3226 (три тисячі двісті двадцять шість) грн. 58 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: