АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2581/15 Головуючий 1 інст. - Поліщук Т.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Пшенічної Л.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2015 року за по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 жовтня 2004 року між сторонами було укладено шлюб в якому народилась донька ОСОБА_3.

Не зважаючи на народження дитини подружжя фактично однією сім'єю не проживали. Відповідач демонстрував свою байдужість до дружини та доньки.

З серпня 2005 року сторони проживають окремо, відповідач не надавав матеріальної допомоги, намірів примирення не мав.

У 2009 році відповідач зареєстрував новий шлюб в якому народився син.

У 2006 році за рішенням суду з відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 стягнуті аліменти. На час звернення до суду з цим позовом заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 23175 грн.

Спілкуванню відповідача з дитиною вона не перешкоджала. Відповідач спілкувався з дитиною один раз у півроку.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків просила позов задовольнити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення задовольнивши її позовні вимоги.

Зазначила при цьому, що відповідач навмисно звертався до служби у справах дітей та молоді з заявою про перешкоди у спілкуванні, щоб формально показати своє бажання бачитись з дитиною.

З 2007 року до 2013 року відповідач з дитиною не бачився взагалі. З серпня 2013 року до лютого 2014 року відповідач бачився з дитиною один раз на місяць.

Таким чином відповідач не цікавиться дитиною, матеріальної допомоги їй не надає.

ОСОБА_2 не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, але й діє всупереч інтересів дитини. Відповідач не дав дозволу на перетин дитиною кордону України коли вони з позивачем мали намір їхати на фестиваль кіномистетства у м. Ярославль, Російської Федерації.

Дослідивши усі обставини справи суд дав їм не вірну оцінку, в результаті чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків.

Позивачем не надано достатніх доказів, які б переконливо свідчили про дійсне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків до доньки.

При цьому суд виходив з того, що відповідач бере участь у матеріальному забезпеченні доньки частково сплачуючи аліменти, стягнуті за рішенням суду. Нерегулярне спілкування відповідача з донькою ОСОБА_3 суд визнав таким, що викликане перешкоджанням матір'ю дитини такому спілкуванню.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як на підстави позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на обставини, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України згідно яких батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Та обставина, що ОСОБА_2 не мав можливості вільно спілкуватись з донькою ОСОБА_3 підтверджується зверненням відповідача до служби у справах дітей Московської районної у м. Харкові ради у 2005 році та 2010 році (а.с. 10).

У 2005 році органом опіки та піклування був призначений графік його спілкування з донькою.

Висновком служби від 01.12.2010 року батькам рекомендовано звернутися для отримання рекомендації фахівців у галузі психології щодо участі батька у вихованні малолітньої ОСОБА_3.

За отриманням такої рекомендації батьки не звертались. Враховуючи, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає з матір'ю саме позивач не виявила зацікавленості у виконанні рекомендацій служби у справах дітей.

З пояснень наданих сторонами у суді апеляційної інстанції вбачається, що між ними склались неприязливі стосунки, що впливає і на можливість спілкування батька з дитиною.

Крім того, з письмових пояснень ОСОБА_4, який є батьком позивача, вбачається, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 потрібно ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що вона має намір виїхати на постійне місце проживання до Росії (а.с. 17).

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування наслідків передбачених ст. 164 СК України враховуючи, що позивачем не доведений факт ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судова колегія з урахуванням вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: