У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Т.М.М.» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Т.М.М.» на рішення апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Т.М.М.» (далі - ТОВ фірма «Т.М.М.») звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2013 року між відповідачами укладений договір дарування будинку АДРЕСА_1, садівницьке товариство «Полісся 2006». Позивач вважав, що при укладенні цього договору дарування ОСОБА_4 у порушення ст. 717 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843793/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> подарувала нерухоме майно, яке належить не їй, а її чоловіку - ОСОБА_6, який має грошові зобов'язання перед ТОВ фірма «Т.М.М.». Крім того, предмет договору дарування на час укладення договору на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 1 серпня 2013 року перебував під арештом, що був накладений для забезпечення виконання грошових зобов'язань ОСОБА_6 перед позивачем.

Ураховуючи те, що дарування спірного майна порушує права ТОВ фірма «Т.М.М.» на належне виконання зобов'язань ОСОБА_6, позивач просив суд на підставі ч.1 ст. 203 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ч.1 ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> визнати недійсним договір дарування від 28 грудня 2013 року та застосувати наслідки недійсності цього правочину, зобов'язавши ОСОБА_5 повернути будинок у власність ОСОБА_4 та скасувати державну реєстрацію права власності на спірний будинок.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від

5 грудня 2014 року позов ТОВ фірма «Т.М.М.» задоволено. Визнано договір дарування, укладений 28 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, недійсним. Застосовано наслідки недійсності правочину і зобов'язано ОСОБА_5 повернути будинок АДРЕСА_1, садівницьке товариство «Полісся 2006», у власність ОСОБА_4 та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначений будинок.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ фірма «Т.М.М.» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання недійсним договору дарування, укладеного між відповідачами, немає, оскільки права позивача не порушені, він не є кредитором ОСОБА_4, яка на час укладення договору була власником подарованого будинку, а не ОСОБА_6, до якого у позивача є майнові претензії.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Т.М.М.» відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта В.А. Черненко