У х в а л а

3 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні об'єктом права власності, виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 26 листопада 2014 року, постановлено усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні об'єктом права власності та виселити відповідачів із нежитлового приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1; у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року зазначені вище судові рішення залишено без змін.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 391, 770 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 9 січня 2014 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що відповідно до статті 4 Житлового кодексу України нежитлове приміщення не входить до житлового фонду, факт реєстрації відповідачів у нежитловому приміщенні не змінює його статусу на житлове, останні створюють позивачці перешкоди у користуванні об'єктом права власності, зокрема проведення ремонту, незаконно користуються електроенергією, водою, газом та земельною ділянкою для обслуговування будівлі. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що оскільки правочин було вчинено щодо нежитлового приміщення, право власності на яке чи право користування яким неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мали, тому їх права чи законні інтереси порушені не були, а тому підстави для визнання договору купівлі-продажу приміщення недійсним відсутні.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд касаційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів незаконного заволодіння відповідачами квартир у гуртожитку, вони зареєстровані у зазначеному гуртожитку на законних підставах, їх реєстрація ніким не оспорюється, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про поновлення порушеного права власності та усунення перешкод у його здійсненні.

Порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні об'єктом права власності, виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема