Справа № 301/730/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Боднар О.В.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду від 22 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

1 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення межі земельної ділянки між суміжними користувачами відповідно до встановлення меж проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Ухвалою Іршавського районного суду від 22 квітня 2015 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельної ділянки закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність ухвали із-за порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану нею ухвалу та направити справу для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Межі доводів апеляційної скарги - спори про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядались вони попередньо органами місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, чи ні. Рішення зазначених органів щодо таких спорів не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви до розгляду, чи для закриття провадження у справі.

Позивач та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 просили відхилити апеляційну скаргу й залишити ухвалу суду першої інстанції без змін з підстав зазначених у запереченні.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2014 року позов ОСОБА_1 до Іршавської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення Іршавської міської ради та зобов'язання знести самовільно збудовану огорожу задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення 11 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 28.11.2007 року «Про затвердження технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку ОСОБА_2, мешканцю АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 27.12.2007 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2.

Зобов'язано ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом знесення самовільно збудованої огорожі на відрізку довжиною - 8,01 м від АДРЕСА_2, встановлену на належній на праві користування ОСОБА_1 земельній ділянці.

При виконанні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач ОСОБА_2 відмовився підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, тому ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до Іршавської міської ради.

17 грудня 2014 року рішенням XL сесії VI скликання Іршавської міської ради № 1566 ОСОБА_1 відмовлено в узгодженні меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем ОСОБА_2.

Постановою Іршавського районного суду від 4 лютого 2015 року, що набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення XL сесії VI скликання Іршавської міської ради № 1566 про відмову в узгодженні меж земельної ділянки.

19 лютого 2015 року рішенням XL сесії VI скликання Іршавської міської ради № 1716 ОСОБА_1 повторно з тих же самих підстав відмовлено в узгодження меж без погодження суміжного користувача ОСОБА_2, чим і було викликано її звернення до суду з позовом по даній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Положенням пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 16.04.2004 року, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Частиною 1 статті 158 Земельного Кодексу України визначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частиною 3 цієї ж статті органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Разом з тим, частиною 5 ст. 158 ЗК України передбачено, що у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підставою для закриття провадження у справі послужило те, що на думку суду першої інстанції, встановлення меж земельної ділянки між суміжними користувачами не є компетенцією суду, а спір про право у випадку не підписання акту погодження меж відсутній.

З такими висновками суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожен громадянин має право на захист своїх прав у суді.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Перелік можливих способів захисту міститься у ст. 16 ЦК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та закриваючи провадження в справі, суд вищенаведені норми Закону залишив поза увагою й самоусунувся від вирішення даного спору, передчасно вважав, що даний спір не може вирішуватися судом, оскільки відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування та при цьому не звернув уваги на те, що судам підвідомчі всі спори.

Отже, є помилковим висновок суду про відсутність спору про право у випадку захисту порушених прав ОСОБА_1 на встановлення меж земельних ділянок між суміжними землекористувачами, як і висновок про те, що розгляд даного спору не є компетенцією суду.

З огляду на викладене та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню як незаконна із-за порушення норм процесуального права, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іршавського районного суду від 22 квітня 2015 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: Судді: