У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,

Кафідової О.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи: Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства, державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи: Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства, державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» (далі - ДП «Мисливське господарство «Звірівське»), про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 01 червня 2010 року між ним та Державним комітетом лісового господарства України (правонаступником є Державне агентство лісових ресурсів України) було укладено контракт, згідно з яким він був прийнятий на посаду директора ДП «Мисливське господарство «Звірівське» на термін з 15 червня 2010 року по 14 червня 2015 року. Наказом від 04 листопада 2014 року № 652-к припинено дію контракту та звільнено ОСОБА_3 з посади директора ДП «Мисливське господарство «Звірівське» 05 листопада 2014 року на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, пп. «в», «м» п. 26 контракту за невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом України щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів та відчуження закріпленої за підприємством земельної ділянки без погодження з органом управління майном. Відповідно до розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації від 19 жовтня 2006 року за № 375 ДП «Мисливське господарство «Звірівське» було надано у постійне користування земельну ділянку площею 3,7624 га з цільовим призначенням ‒ для обслуговування будівель і споруд, які розташовані на території Звірівської сільської ради та включені в межі населеного пункту с. Звірів Ківерцівського району Волинської області. На підставі вказаного розпорядження ДП «Мисливське господарство «Звірівське» було виготовлено державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 від 19 грудня 2007 року. Власником земельної ділянки була Ківерцівська районна державна адміністрація, а ДП «Мисливське господарство «Звірівське» було лише землекористувачем, а тому він, як керівник останнього, будь-яких повноважень щодо відчуження вказаної земельної ділянки не мав. Крім того, ДП «Мисливське господарство «Звірівське» виконало та виконує свої зобов'язання перед бюджетом та Пенсійним фондом України в міру отриманих коштів, будь-які заборгованості відсутні. На момент підписання наказу ‒ 04 листопада 2014 року, так і в сам день звільнення - 05 листопада 2014 року він перебував на лікарняному, що стверджується листком непрацездатності, однак незважаючи на це його було незаконно звільнено. Він є членом профспілкової організації ДП «Мисливське господарство «Звірівське» та за весь період роботи сплачував профспілкові внески, однак дозвіл на його звільнення профспілкою не надавався. В результаті незаконного звільнення йому не було нарахована та виплачена заробітна плата, Державне агентство лісових ресурсів України при поновленні його на раніше займаній посаді зобов'язане виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Вважає звільнення незаконним, а тому позивач просив поновити його на посаді директора ДП «Мисливське господарство «Звірівське» з 05 листопада 2014 року, стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що на підставі контракту від 01 червня 2010 року, укладеного з органом управління майном (Державним комітетом лісового господарства України, правонаступником якого є Державне агентство лісових ресурсів України) ОСОБА_3 був прийнятий на посаду директора ДП «Мисливське господарство «Зівірівське» на термін з 15 червня 2010 року по 14 червня 2015 року (а. с. 10‒18, т. 1).

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 04 листопада 2014 року № 652-к «Про припинення трудового договору та звільнення з посади директора державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_3 було звільнено 05 листопада 2014 року з посади директора з підстав, передбачених пунктами «в» та «м» пункту 26 контракту, за невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом України щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів та відчуження закріпленої за підприємством земельної ділянки без погодження з органом управління майном та звільнено його з роботи за пунктом 8 статті 36 КЗпП України. Припинено трудовий договір (а. с. 28).

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичків, при укладенні контракту закон надав право сторонам самим встановлювати їх права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до пп. «м» п. 26 контракту з керівником може бути достроково в односторонньому порядку розірвано контракт у разі надання в користування, оренду чи відчуження закріпленого за підприємством державного майна. Майнових активів, земельних ділянок, інтелектуальної власності без погодження з органом управління майном (а. с. 163 т. 1).

Пунктом 10 укладеного з позивачем контракту визначено, що керівник зобов'язується погоджувати з органом управління майном відчуження майна, здачу його оренду та заставу, списання майна, укладення договорів, створення філій, умови залучення кредитних ресурсів (а. с. 11, т. 1).

Згідно з п. 5.2 статуту ДП «Мисливське господарство «Звірівське», затвердженого наказом Держкомлісу від 27 березня 2005 року № 247, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому статуту (а. с. 84‒88).

Пунктом 5.4 статуту визначено, що відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за підприємством здійснюються за погодженням з органом управління майном в порядку, що встановлюється чинним законодавством.

Згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 ДП «Мисливське господарство «Звірівське» є користувачем земельної ділянки площею 3,7624 га (а. с. 79‒83, т. 1).

Листом від 08 жовтня 2013 року № 74 на ім'я голови Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області директор ДП «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_3 просив припинити право постійного користування земельною ділянкою площею 0,25 га, у зв'язку із приватизацією житлового будинку (а. с. 224, т. 1).

Розпорядженням Ківерцівського районної державної адміністрації Волинської області від 25 жовтня 2013 року № 284 припинено та вилучено частину земельної ділянки площею 0,25 га, яка згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія НОМЕР_1, виданого 19 грудня 2007 року, перебувала у постійному користуванні ДП «Мисливське господарство «Звірівське», яке знаходиться на території Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, з подальшим наданням її у власність ОСОБА_3 (а. с. 222, т. 1).

Отже, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що директор ДП «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_3 усупереч п. п. 5.2, 5.4 статуту господарства та п. 10 контракту без відповідного дозволу Органу управління майном (Державного агентства лісових ресурсів) дав згоду на припинення права користування на частину земельної ділянки, яка перебувала у користуванні господарства, а тому є всі підстави вважати про законність розірвання контракту з позивачем на підставі пп. «м» п. 26 контракту.

У п. 17 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» Верховний Суд України роз'яснив про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці з підстав, встановлених статтями 40, 41(1) КЗпП України, і у інших випадках, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, про звільнення за порушення трудової дисципліни з підстав, встановлених законодавством, які можуть бути зазначені в контракті.

У цьому випадку розірвання контракту з позивачем відбулося не з підстав порушення ним трудової дисципліни, а з підстав порушення ним умов контракту, а тому відповідач вправі був припинити з позивачем контракт та звільнити його із займаної посади і у період його тимчасової непрацездатності.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком судів по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

А.В. Маляренко