РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Мукачево Справа №303/2286/15-ц

2/303/1475/15

Номер рядка стат. звіту - 38

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Пістрялівської сільської ради Мукачівського району

треті особи без самостійних вимог:

(1) Мукачівська районна державна нотаріальна контора

(2) Реєстраційна служба Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області

(3) ОСОБА_3

(4) ОСОБА_4

про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пістрялівської сільської ради Мукачівського району про визнання за ним права власності на житловий будинок, разом з прибудовами та надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (надалі - Домоволодіння), в порядку спадкування.

Третіми особами зазначено Мукачівську районну державну нотаріальну контору, Реєстраційну службу Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за ним права власності на Домоволодіння за ОСОБА_5.

Необхідність вирішення такого питання у судовому порядку, пов'язана з тим, що ні дід, ні бабуся, ані тітка позивача за час свого життя, та за умови фактичного користування Домоволодінням, не оформили права власності на нього, в зв'язку з чим позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, оскільки на підставі поданих письмових заяв (а.с. 54, 78) просили розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Уповноважений представник відповідача та треті особи (1), (3), (4) у судове засідання не з'явилися, натомість подали до суду письмові заяви (а.с. 37, 39, 61, 64) про розгляд справи без їх участі. Заперечень щодо позовних вимог ОСОБА_1 не висловили.

Третя особа (2) у судове засідання свого уповноваженого представника не направив, про причину неявки суд не повідомив.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Згідно з даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.03.1991 року батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (свідоцтво про смерть а.с. 8), в графі «батько» і «матір» вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 11).

Поряд з цим. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_4 (копії свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 від 18.03.1983 року та серії НОМЕР_3 від 25.02.1986 року, а.с. 9 - 11).

Станом на 22.11.1988 року Домоволодіння знаходилось у фактичному володінні та користуванні тітки позивача - ОСОБА_5, про що свідчить ксерокопія технічного паспорту від 22.11. 1988 року, з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного об'єкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок, літ. «А», 1975 року побудови, сараї літ. «Б» та «Г», навіс літ.«В», убиральня літ. «Д» (а.с. 13-15).

В матеріалах справи також наявний технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок виданий 18.02.2015 року КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», згідно з даними якого Домоволодіння знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_1 (а.с. 16-18).

Із довідки виконкому Пістрялівської сільської ради Мукачівького району від 16.02.2015 року №28 вбачається, що головою Домоволодіння був ОСОБА_7 (а.с. 20, 75).

В свою чергу, ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована у Домоволодінні, одружена не була, дітей не мала, про що свідчать довідки виконкому Пістрялівської сільської ради Мукачівського району від 16.02.2015 та 11.03.2015 (а.с. 19, 20, 21) та рішення від 25.11.2008 №66 «Про оформлення права власності та реєстрацію індивідуального домоволодіння», згідно з даними якого Виконавчий комітет Пістрялівської сільської ради Мукачівського району вирішив видати ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на Домоволодіння (а.с. 26, 76).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3, 1961, на підставі поданих ними нотаріусу заяв, відмовилися від прийняття спадщини (а.с. 22, 23, 68, 69).

Як свідчать наявні у справі доказові матеріали (а.с. 24) позивач намагався вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку, однак отримав відмову через відсутність у нього правовстановлюючих документів на Домоволодіння (а.с. 25, 65).

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з вимог статті 1265 Цивільного кодексу України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї.

Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, померла ОСОБА_5 була рідною тіткою позивача, що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження (а.с. 11, 12). В свою чергу, позивач, в однозначній мірі є спадкоємцем майнових активів як за тіткою та фактичним забудовником Домоволодіння. Інші можливі спадкоємці, які зазначені третіми особами за позовом, не висловили бажання успадкувати зазначене вище майно, про що свідчать їх письмові заяви. В свою чергу, роком забудови дворогосподарства є 1975 рік, тому воно не підлягало обов'язковій державній реєстрації. Вказана обставина пояснює фактичну відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння. Також позивач, у повній мірі дотримався і законодавчо визначеного порядку оформлення власності на спадкове майно, а саме звернувся з відповідною заявою до державного нотаріуса, однак отримав відмову, тому його звернення щодо визнання за ним права власності на спадкове майно підлягає судовому захисту.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно - правової реалізації відносин із спадкування Домоволодіння, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 60, 209, 212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Руські Комарівці Ужгородського району, АДРЕСА_2, в порядку спадкування, право власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними спорудами (2 сараї, навіс, вбиральня, ворота, огорожа та колодязь), що знаходяться в АДРЕСА_1

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Кость