АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Справа №621/2922/13. Головуючий 1 інст.: - Вельможна І.В.
Провадження №22-ц/790/2216/15. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: спадкові.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Кукліної Н.О., Шевченко Н.Ф.,

за участю секретаря: - Лашакової Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області - про усунення від права на спадкування, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася в суд із вказаним позовом, який уточнила у березні 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 3 червня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року, встановлено факт, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була рідною тіткою ОСОБА_7 та визнано за ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1.

Однак, її батько ОСОБА_9 з 24 жовтня 1986 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8

Під час їх спільного проживання у неї з ОСОБА_8 склалися добрі стосунки і вона вважала її своєю матір'ю.

Після погіршення у 2004 році стану здоров'я батька вони переїхала до с. Комсомольське, де мешкала разом із батьком та ОСОБА_8, надавала їм допомогу, забезпечувала всім необхідних, оскільки ОСОБА_8 в силу похилого віку не мала змоги доглядати за батьком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Після смерті батька вона прийняла спадщину, яка складалась із 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 та стала мешкати з ОСОБА_8 однією родиною, вела з нею спільне господарство, мала спільний бюджет.

29 вересня 2009 року ОСОБА_8 потрапила до лікарні, однак ОСОБА_7 жодного разу її не відвідав, не надавав їй будь-якої допомоги, не цікавився її станом, який був вкрай тяжким та безпорадним.

У зв'язку з цим ОСОБА_7 має бути усунено від права на спадкування після смерті ОСОБА_8, а її визнано спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_8, оскільки вона проживала разом однією сім'єю із спадкодавцем більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини.

Посилаючись на вказані обставини та ч. 5 ст. 1224, ст. ст. 1216, 1218, 1258, 1261, 1264, 1268 ЦК України, ОСОБА_6 просила суд усунути ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати її спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_7, в особі свого представника, позов не визнав.

При цьому посилався на те, що ОСОБА_6 не мешкала з його тіткою ОСОБА_8 однією сім'єю, оскільки була зареєстрована, проживала та працювала в м. Донецьк, інколи приїздила провідати свого батька ОСОБА_9 За життя спадкодавець ОСОБА_8 не потребувала сторонньої допомоги, самостійно пересувалась та здійснювала догляд за своїм чоловіком.

Він перебував у добрих стосунках зі своєю тіткою ОСОБА_8, від надання їй допомоги не ухилявся. Він знав, що ОСОБА_8 поїхала на операцію, яка була плановою, після якої настала її раптова смерть.

Представник Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області в судове засідання не з'явився.

Згідно заяви поданої до суду, просив суд розглянути справу за його відсутності.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачка не довела в суді, що ОСОБА_8 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані та потребувала допомоги відповідача, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Крім того, позивачка не довела в суді, що вона проживала однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 (а. с. 8 том №1).

Після її смерті відкрилася спадщина на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1.

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулися до нотаріальної контори в шестимісячний строк ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а. с. 21 том №1).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 3 червня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року, задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом.

Встановлено факт, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була рідною тіткою ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 (а. с. 11-14, 29-31 том №1).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_6, а рішення Зміївського районного суду Харківської області від 3 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року залишеного без змін (а. с.110 -111 том №1).

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала у безпорадному стані, потребувала надання допомоги, а відповідач ОСОБА_7 умисно ухилявся від свого обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Не надані такі докази позивачкою ОСОБА_6 і при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позивачкою не доведено в суді, що відповідач ухилявся від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_8

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1, 2 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

В обґрунтування своїх вимог в частині визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_8, позивачка ОСОБА_6 посилалася на те, що в період з 2004 року по день смерті ОСОБА_8 вона проживала однією сім'єю із спадкодавцем в квартирі АДРЕСА_1.

В той же час, із паспорта громадянина України серія НОМЕР_1, виданого Петровським РВ ДМУ УМВС Донецької області 7 жовтня 1999 року на ім'я ОСОБА_6 вбачається, що остання до 31 грудня 2009 року мешкала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2.

Після отримання ОСОБА_6 8 грудня 2009 року в Зміївській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_9 (в якому зазначено, що вона мешкає в АДРЕСА_2), позивачка знялася з реєстрації за попереднім місцем проживання та 22 січня 2010 року зареєструвалася в квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 9 том №1, а. с. 11 том №2).

Крім того, із копії трудової книжки, виданої на ім'я ОСОБА_6 вбачається, що вона з 25 серпня 2004 року працювала на посаді заступника директора з виховної роботи Європейського університету фінансів, інформаційних систем, менеджменту і бізнесу (відокремлений підрозділ у м. Донецьку).

15 серпня 2005 року ОСОБА_6 переведено на посаду менеджера з набору абітурієнтів, а 12 червня 2007 року звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України.

З 20 червня 2007 року ОСОБА_6 працювала у філії «Металургійного комплексу» ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» на різних посадах та була звільнена з роботи 27 жовтня 2010 року на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 113-115 том №1).

Наведене свідчить, що ОСОБА_6 не мешкала із спадкодавцем ОСОБА_8 однією сім'єю потягом п'ять років до часу відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_1, оскільки до 31 грудня 2009 року постійно проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 та не є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_8

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, про те що позивачкою не доведено в суді, що вона потягом п'ять років до часу відкриття спадщини проживала однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_8 та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_8

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні позову про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування після смерті ОСОБА_8 та визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_8, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 3 червня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року, встановлено факт, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідною тіткою ОСОБА_7 та визнано за ОСОБА_7 право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказане рішення набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню, а тому відсутні правові підстави для усунення ОСОБА_7 від спадкування після смерті ОСОБА_8, а також визнання ОСОБА_6 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суджу першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н ею законної сили.

Головуючий:

Судді: