Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 310/7611/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Полянчук Б.І.
№ провадження 22-ц778/3675/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Остащенко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6, про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення.

В обґрунтування позову зазначала, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2000 року на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння № 4 по вул. Бакинській у м. Бердянську.

На початку жовтня 2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено письмову угоду, відповідно до якої вона надала право відповідачу ОСОБА_3 проживати у належній їй на праві власності частині житлового будинку без права прописки, безоплатно, з правом користування належним їй майном та його ремонтом, на період з 04.10.2011 року до 03.11.2011 року.

Згодом дію договору було продовжено до 10.12.2011 року.

Після закінчення строку дії договору відповідач ОСОБА_3 відмовляється покинути спірне житлове приміщення.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а саме 1/2 частиною домоволодінні №4 по вул. Бакинській у м. Бердянськ, Запорізької області шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_6

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 із 1/2 частини житлового будинку по вул. Бакінській, 4 в м. Бердянську, що належить ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначають, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

У засідання суду апеляційної інстанції сторони, які належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, не зявились, однак за вказаних обставин, виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи за їх відсутністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального и процесуального права.

Судом встановлено, що позивач є одноособовим власником ? частини житлового будинку 4 по вул. Бакинській в м. Бердянську де має реєстрацію місця проживання (а.с.5-10).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України ).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України ).

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст.41 Конституції України ).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1,2 ст.319 ЦК України ).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст.383 ЦК України ).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України ).

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За приписами ст.64,156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство, а також, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (ч.2 ст.3 СК України ).

Відповідачі не є членами сімї заявника, разом з ним не проживають й за обставинами справи не пов'язані з ним спільним побутом, а отже з наведених вище підстав вони не набули право користування житловим будинком належним позивачу.

Вагомим є те, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання за іншою адресою в житловому будинку, який належить їм на праві приватної власності, а отже окремо зберігають за собою право користування у цьому житловому приміщенні (а.с.28,29).

Під час судового засідання згаданий факт був підтверджений.

Між сторонами відсутні правовідносини щодо найму житлового приміщення (ст.810 ЦК України).

В спірному жилому приміщенні відповідачі мешкають без оплати користування приміщеннями, що є ознакою "тимчасовості".

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Фактичні підстави позовних вимог мають своє підтвердження матеріалами справи. Правові підстави позовних вимог належним чином ґрунтуються на ст.ст.810,818 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що відповідачі мають самостійне право на інше житлове приміщення, вони не є членами сімї власника, за спірними правовідносинами вони мають статус тимчасових мешканців у спірному житловому будинку.

Відповідно до вимог ч.2,3 ст.818 ЦК України, тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання.

Згідно ст.99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові мешканці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сімї, а також тимчасові мешканці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмови вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Доводи скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: