АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2160/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1984/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Бутенко С.Б.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представників третої особи ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_8 до Головного управління держземаганества у Полтавській області, треті особи Плехівська сільська рада, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 ОСОБА_8 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держземагенства в Полтавській області №821-СГ від 05 березня 2015 року про надання ОСОБА_5 дозволу на розроблення документації із землеустрою.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 28 листопада 2014 року згідно наказу ГУ Держземагенства у Полтавській області він отримав дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 26,21 га земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах Плехівської сільської ради Оржицького району Полтавської області.

05 березня 2015 року йому стало відомо про видачу аналогічного наказу щодо тих самих земель ОСОБА_5

Зазначає, що тим самим відповідачем порушені вимоги наказу Держземагентсва №328 від 14 жовтня 2014 року, оскільки листом від 05 березня 2015 року Плехівська сільська рада повідомила про неможливість дати погодження щодо земельної ділянки площею 26,21 га земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах Плехівської сільської ради Оржицького району, оскільки згода про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою надана іншій особі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено.

Визнано незаконним та скасувано наказ №821-СГ від 05 березня 2015 року про надання ОСОБА_5 дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Стягнуто з ГУ Держземагенства в Полтавській області на користь ОСОБА_8 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_5, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 28 листопада 2014 року ГУ Держземагенства у Полтавській області надано дозвіл ОСОБА_8 на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 26,21 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням в межах Плехівської сільської ради Оржицького району Полтавської області.

05 березня 2015 року ГУ Держземагенства у Полтавській області надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення документації із землеустрою на ту ж саму земельну ділянку.

05.03.2015 року сільський голова Плехівської сільської ради ОСОБА_9 направив на адресу начальника ГУ Держземагенства у Полтавській області лист та повідомив, що земельна ділянка площею 26,21 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням в межах Плехівської сільської ради Оржицького району Полтавської області рішенням 38 сесії шостого скликання від 18 листопада 2014 року погоджена для надання ОСОБА_8

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ Держземагенства у Полтавській області видано наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою із порушенням чинного законодавства, а саме без одержання на те згоди Плеханівської сільради та без урахування надання такого дозволу ОСОБА_8

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до рішення колегії Держземагенства України від 15.10.2014 року за №2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільського господарського призначення державної власності", введеним в дію Наказом Держземагентства України від 15.10.2014 року № 328, під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них. У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Доводи апелянта щодо нечинності вказаного рішення колегії Держземагенства України спростовуються нормами чинного законодавства.

Відповідно до п. 13 Положення про держане агентство земельних ресурсів, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445 для погодженого вирішення питань, що належать до компетенції Держземагентства України, обговорення найважливіших напрямів його діяльності у Держземагентстві України утворюється колегія.

Рішення колегії вводяться в дію наказами Держземагентства України.

З урахуванням введення вказаного рішення в дію Наказом Держземагентства України від 15.10.2014 року № 328, суд першої інстанції правомірно поклав його в основу оскаржуваного рішення.

При цьому, рішення колегії Держземагенства України від 15.10.2014 року за №2/1 є спеціальним нормативним актом, який деталізує та уточнює норми законодавства України щодо розпорядження землями сільського господарського призначення державної власності, а тому має пріоритет у правозастосуванні перед загальними нормами, що регулюють спірні правовідносини, якщо інше прямо не передбачено законодавством.

Посилання апелянта на відсутність повноважень місцевих рад на погодження надання дозволу на розроблення документації із землеустрою є неспроможними, оскільки відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення земельних питань віднесено до виключної компетенції пленарних засідань рад.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо необхідності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства ґрунтуються на помилковому тлумаченні законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Окрім того, відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства.

Інших доводів, які б впливали на висновки суду та вказували на їх помилковість, апелянтом не надано.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

ОСОБА_10

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: