Справа № 466/2330/15 Головуючий у 1 інстанції: Федоров О.Ф.
Провадження № 22-ц/783/3883/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого Берези В.І., суддів Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та Кредит» на ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Львова від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та Кредит» про стягнення банківського вкладу,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою відкрито провадження у справі.

Ухвалу оскаржив відповідач, просить таку скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає ухвалу незаконною. Зазначає, що оскільки відповідач є юридичною особою, то позов слід було предявляти за місцезнаходженням юридичної особи, тобто до районного суду м. Києва. Відтак, під час відкриття провадження у справі судом не враховано процесуальних правил підсудності.

В судове засідання з`явилася позивач ОСОБА_3, представник відповідача не з`явивсяся, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, поважних причин неявки суду не представив, а тому згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України розгляд справи відбувся за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, даний спір виник з приводу відносин щодо повернення коштів за договором-заявою про банківський строковий вклад «Класік» № 325923/14752/370-13 від 25.12.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» в особі Відділення №10 ЗРУ в розмірі 49362 грн. 26 коп.

Згідно з преамбулою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності, розвитку конкурентоспроможності ринку фінансових послуг в Україні.

Відповідно до ч. 1 даного Закону, фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки.

У ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовими послугами вважаються зокрема: залучення фінансових активів із зобовязанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту та інші.

Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Закон від 12 травня 1991 р № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії та до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахунків).

Сам характер фінансово кредитних відносин, стороною в яких є фізична особа, а також використані у Законах України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» терміни споживчий кредит, фінансова установа, фінансова послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.5 ст.110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з матеріалами справи, позивач ОСОБА_3 вказала своє зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що територіально відноситься до Шевченківського району м.Львова.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №15-рп/2011 щодо поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» при вирішенні спорів про фінансові послуги, позивач ОСОБА_3 як споживач фінансових послуг має право вибору підсудності на підставі ч. 5 ст. 110 ЦПК України і, відповідно, має право предявити позов за своїм зареєстрованим місцем проживання у Шевченківський районний суд м.Львова.

Відтак, оскаржувану ухвалу як таку, що постановлена з дотриманням правил підсудності, слід залишити без змін.

Керуючись ст.109, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» відхилити.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Львова від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_4