Справа № 375/1374/14 Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л .М.
Провадження № 22-ц/780/854/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 1 28.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановила:

У вересні 2014 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 24.09.1994 року позивачка ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_6, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3

Під час перебування у шлюбі позивачки ОСОБА_4 з ОСОБА_6 27.10.1995 року ними був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Напередодні дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 останній без згоди позивачки подарував ОСОБА_5 вказаний житловий будинок, яка 27.04.2007 року продала даний житловий будинок ОСОБА_7

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 09.06.2009 року зазначений договір дарування визнано недійсним. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 спадщину прийняла ОСОБА_8, а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка останньої, відповідачка по справі - ОСОБА_2

Оскільки договір дарування будинку визнано недійсним, то спірний житловий будинок належить позивачці ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин і їхні частки є рівними. Тобто позивачці належить ? частка спірного житлового будинку. Інша ? частка спірного житлового будинку належить позивачу ОСОБА_3, який прийняв спадщину після смерті батька відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України як малолітній син спадкодавця.

Позивачі просили визнати за ними право власності на зазначений спірний житловий будинок по ? частці за кожним та витребувати вказаний житловий будинок від відповідачки. Позов заявили з підстав, передбачених ст. ст. 16, 370, 387, 388, 1261, ч. 4 ст. 1268 ЦК України та ст. 22 КпШС України.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину спірного житлового будинку та визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_6 Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спірний житловий будинок та стягнуто з неї на користь позивачів 243,60 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину спірного житлового будинку та витребування на його користь зазначеного спірного майна та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду матеріалам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ? частина будинку, на яку мав право власності померлий ОСОБА_6, вибула із його володіння за його волею, шляхом дарування. Позивач ОСОБА_3 не надав доказів про те, що на момент дарування будинку його батьком ОСОБА_6, позивач ОСОБА_3 мав право на ? частину спірного будинку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що спірний житловий будинок придбаний позивачкою ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_6 за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки визнаються рівними. Тому позивачка ОСОБА_4 має право на ? частку спірного житлового будинку. А позивачу ОСОБА_3 належить на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті свого батька інша ? частина спірного житлового будинку.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. ст. 22, 28 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

За правилами ст. 23 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 24.09.1994 року позивачка ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_6, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3

Під час перебування у шлюбі позивачки ОСОБА_4 з ОСОБА_6 27.10.1995 року ними був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу. (а. с. 13)

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 без згоди позивачки подарував ОСОБА_5 вказаний житловий будинок, яка 27.04.2007 року продала даний житловий будинок ОСОБА_7

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 09.06.2009 року визнано недійсним договір дарування спірного житлового будинку, укладеного ІНФОРМАЦІЯ_3 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а. с. 17-18)

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 спадщину прийняла ОСОБА_8, а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка останньої, відповідачка по справі - ОСОБА_2, що підтверджується копією спадкових справ.

З урахуванням наведеного, оскільки даний договір дарування визнаний недійсним з тих підстав, що позивача ОСОБА_4 не надала згоди на відчудження спірного нерухомого майна, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказується при розгляді даної справи, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірний житловий будинок придбаний позивачкою ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_6 за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними і позивачка ОСОБА_4 має право на ? частку спірного житлового будинку.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач, будучи на час відкриття спадщини малолітнім, вважається таким, що прийняв спадщину, відповідно до вимог ст. 31 та ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про те, що оскільки позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є власниками спірного житлового будинку по ? частині кожний, то їх вимога про витребування будинку в цілому від добросовісного набувача є правомірною відповідно до вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ? частина будинку, на яку мав право власності померлий ОСОБА_6, вибула із його володіння за його волею, шляхом дарування, а позивач ОСОБА_3 не надав доказів про те, що на момент дарування будинку його батьком ОСОБА_6 позивач ОСОБА_3 мав право на ? частину спірного будинку, не заслуговують на увагу, оскільки договір дарування визнаний недійсним судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Крім того, позивач ОСОБА_3 набув права власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті свого батька, тобто на законних підставах відповідно до вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 363 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді