22-ц/775/301/2015(м)
Категорія 30 Головуючий у 1 інстанції Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просив стягнути з ОСОБА_3 заподіяну внаслідок ДТП та не відшкодовану страховою компанією шкоду в сумі 10 946,22 грн., з яких 600 грн. - вартість експертного дослідження і 5 000 грн. - моральна шкода.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2015 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, заперечення проти апеляційної скарги представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та представника ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» Лагузу Т.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 19 липня 2014 року на прилеглій території ТЦ «Порт-Сіті» по Володарському шосе, 2, в м. Маріуполі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд Мондео», що належить ОСОБА_2, та автомобіля «МАЗДА 626», під керуванням відповідача ОСОБА_3, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачеві автомобіль.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11 серпня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП.

Відповідно до страхового полісу № АІ/1276096 від 16 липня 2014 року цивільна відповідальність власника автомобіля «МАЗДА 626» ОСОБА_3 застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка виплатила позивачу 20 302 грн.78 коп.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 про стягнення різниці між сумою, яка потрібна для відновлення автомобіля та сумою страхового відшкодування - 10 346,22 грн., суд першої інстанції зазначив, що підстав для покладення цієї відповідальності на ОСОБА_3 немає, оскільки розмір заподіяної позивачу шкоди не перебільшує ліміт відповідальності ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», вимоги до якої не заявлені. Підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. суд не знайшов, оскільки виходив з того, що перерахована ОСОБА_2 до ухвалення рішення сума 500 грн., є належним відшкодуванням моральної шкоди.

З висновками суду не можна не погодитися.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У частині 22.1 статті 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу у порядку, встановленому законодавством.

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона /страховик/ зобов'язується у разі настання певної події /страхового випадку/ виплатити другій стороні /страхувальникові/ або іншій стороні, визначеній у договорі, грошову суму /страхову виплату/, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з протоколу огляду місця ДТП та огляду транспортного засобу від 19 липня 2014 року, складеного слідчим СВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області за участю водіїв транспортних засобів та понятих, в автомобілі позивача виявлені наступні пошкодження: розбито решітку радіатора, передній бампер, капот, лобове скло зліва, передні фари, деформовані передні крила.

За заявою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 виконано звіт з оцінки транспортного засобу, належного ОСОБА_2 і встановлено, що утилізаційна вартість автомобіля «Форд Мондео» становить 37 125,68 грн., ринкова вартість автомобіля складає 57 328,46 грн. З листа ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 8 жовтня 2014 року вбачається, що страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 20 302 грн.78 коп. (а.с.10,58-59).

Відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження спеціаліста ФОП ОСОБА_9 від 21 листопада 2014 року (договір №21/11-1 від 21 листопада 2014 року) вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Форд Мондео», держномер АН 8534 ІМ, на момент проведення дослідження становить 30 650 грн.

Оскільки ця сума не перебільшує ліміт відповідальності ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за шкоду заподіяну майну потерпілого, визначену полісом від 16 липня 2014 року - 50 000 грн., підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 різниці між розміром майнової шкоди, заподіяної позивачу, та страховим відшкодуванням, немає.

Крім того, як вбачається зі справи, позивач визнав, що автомобіль відремонтовано, але будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на ремонт автомобіля в зазначеному розмірі ОСОБА_2 ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надав, а тому, доводи його скарги про ухвалення нового рішення зі стягненням з ОСОБА_3 10 346,22 грн. не можна визнати обґрунтованими.

Посилання позивача у скарзі на помилкове застосування судом першої інстанції положень п.16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» є непереконливими, оскільки при відшкодуванні ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позивачу шкоди ліміт відповідальності страховика не перебільшений.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 23 ч. 2 п. 3 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, даними у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 та його пояснень в суді апеляційної інстанції, позивач обґрунтував свої вимоги про відшкодування моральної шкоди тим, що внаслідок пошкодження автомобіля, змінився його спосіб життя, він вимушений багато часу витрачати на пошук запасних деталей для автомобіля і, крім того, він не може використовувати автомобіль для поїздок на дачну ділянку, що розташована за межами міста.

Згідно квитанції від 27 січня 2015 року, ОСОБА_2 перерахована сума 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 500 грн. - франшизи (а.с.76-79).

Ухвалюючи рішення, що суд першої інстанції дійшов висновку про заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди, внаслідок пошкодження автомобіля «Форд Мондео», і вважав, що перерахована позивачу відповідачем у відшкодування моральної шкоди сума 500 грн. є співмірною наведеним позивачем обґрунтуванням моральної шкоди.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду позивачем апеляційному суду не надано.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд не вправі проводити переоцінку висновків суду першої інстанції, враховуючи, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не навів будь-яких додаткових обставин та доказів, які не були враховані судом першої інстанції.

Отже, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.А.Попова