Справа №579/298/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1257/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 травня 2015 року позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 230000 грн., вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні в позову.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи 20 травня 2012 року ОСОБА_5, в присутності дружини ОСОБА_6 та ОСОБА_7, надав в позику ОСОБА_3 230 000 грн.

В підтвердження отримання зазначеної позики ОСОБА_8 написав розписку зазначивши погоджену з ОСОБА_5 дату повернення - 31.12.2013 року.

Проте на визначену дату ОСОБА_3 позику не повернув, хоча ОСОБА_5 і намагався його розшукати.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердила, що в травні 2012 року ОСОБА_3 прийшов до них додому і після його розмови з її чоловіком останній попросив її дати аркуш паперу та ручку і принести 230 тис.грн., як вона зрозуміла, з метою позичити їх ОСОБА_3 Після продажу квартири вони збирали гроші для придбання квартири доньці в м.Суми, тому вона була проти надання грошей в позику, однак чоловік сказав, що ОСОБА_3 гроші потрібні для розвитку бізнесу. В столовій на той час, крім них трьох, знаходився ОСОБА_7, який допомагав їм в проведенні ремонтних робіт. Вона винесла гроші, була написана ОСОБА_3 розписка, в її зміст, дату повернення грошей вона не вникала, оскільки з чоловіком виникла невелика сварка з приводу надання грошей в позику.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив в судовому засіданні, що 20.05.2012року ОСОБА_3 прийшов до ОСОБА_5 з метою позичити гроші. В його присутності в столовій будинку ОСОБА_3 після їх перерахунку були передані ОСОБА_5 гроші в сумі 230 000 грн., про що була складена розписка. При цьому була присутня дружина ОСОБА_5, яка заперечувала проти надання грошей в позику.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в судовому засіданні дали показання про те, що про конфлікт ОСОБА_3 та ОСОБА_5 їм відомо безпосередньо від ОСОБА_3, в тому числі, що стосується написання ним розписки в травні 2013року під впливом психологічного примусу з боку ОСОБА_5 та його знайомих.

03 березня 2014 року ОСОБА_3 звертався з заявою в Кролевецький РВ УМВС про вчинення неправомірних дій щодо нього ОСОБА_5 та іншими 20.05.2013 року (а.с.26).

Вказані факти з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір місцевий суд зазначив, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено обставин, на які він посилається у своїх запереченнях проти позову, а тому враховуючи обставини справи та беручи до уваги положення ст.ст.1049, 1050, 625, ч.2 ст.524 ЦК України, керуючись принципами змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства прийшов до висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики.

З даним висновком суду колегія суддів цілком погоджується.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Тобто, із аналізу вказаної норми слідує, що кошти за договором позики передаються позичальникові у власність.

Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із аналізу правовідносин, що склались між сторонами, та наданої суду розписки, з якої слідує, що відповідачем отримані від позивача у позику кошти в сумі 230 000 грн. на термін до 31.12.2013 року, що свідчить про наявність між сторонами відносин позики.

Згідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже між сторонами існують договірні відносини щодо позики, а тому позивач, вимагаючи повернення коштів переданих за договором позики, послався на підстави, які знайшли своє підтвердження.

Крім того, волевиявлення позивача при передачі коштів відповідачу у сумі 230 000 грн. було направлене на виникнення між сторонами відносин саме позики, а не будь-яких інших відносин.

Посилання відповідача на те, що розписка була написана під примусом з боку позивача належними доказами не підтверджується, а тому обґрунтовано відхилене місцевим судом.

За таких обставин, доводи апелянта висновків суду не спростовують та не містять посилань на порушення норм матеріального чи процесуального права, які б потягли ухвалення незаконного рішення, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -