Справа № 161/3466/15-ц
Провадження № 2-о/161/106/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

народних засідателів Головатої В.С., Захарової М.С.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника зацікавленої особи - ОСОБА_2

зацікавленої особи ОСОБА_3

особи, щодо якої подається заява ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання недієздатною ОСОБА_4, призначення опікуна

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з даною заявою, в якій просить суд визнати недієздатною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є її рідною сестрою. ОСОБА_4Й перебуває на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 з приводу стійкого психічного розладу і постійно проходить підтримуючі курси лікування. У звязку зі стійким психічним розладом та не здатністю усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, ОСОБА_4 необхідний постійний сторонній догляд з призначенням опікуна. Просить визнати ОСОБА_4 недієздатною; встановити над ОСОБА_4 опіку та призначити її опікуном ОСОБА_3

В судовому засіданні заявник ОСОБА_5 заяву підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у письмовій заяві. Додатково ОСОБА_5 пояснила, що особа, яку вона просить призначити опікуном ОСОБА_4 ОСОБА_3 є чоловіком її (заявниці) доньки. Вона (заявника) не може прийняти на себе обовязки опікуна у звязку з поганим станом здоровя.

Представник зацікавленої особи Управління охорони здоровя Луцької міської ради вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 просив заяву ОСОБА_1 задовольнити, згоден прийняти на себе прав та обовязки опікуна ОСОБА_4

Особа щодо якої ставить питання про визнання недієздатною ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона часто хворіє, не може себе сама обслуговувати, їй допомогає її сестра ОСОБА_5 Вважає, що її має бути визнано недієздатною, щоб опікун повністю доглядав її.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-11), щодо якої вона бавить питання про визнання недієздатною.

ОСОБА_4 знаходиться на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні № 1з діагнозом: «Конверсійний розлад з іпохондричними включеннями та афективними коливаннями».

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Цивільна дієздатність фізичної особи - це її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник.

Таким чином, недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов'язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов'язкового проведення судово-психіатричної експертизи.

Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров'я, але й юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може.

Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам'ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, для визнання особи недієздатною у передбаченому порядку, тільки наявністі психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально -мнестичної та емоційно-вольової сфери. Тобто, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.

На відміну від психічного розладу, наявність якого в особи може стати підставою для обмеження її цивільної дієздатності, для визнання фізичної особи недієздатною психічний розлад має бути одночасно хронічним та стійким. Крім того, внаслідок такого розладу особа має не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

З Акту судово -психіатричної експертизи № 167 від 12.06.2015 року вбачається , що під час психіатричного обстеження ОСОБА_6 були виявлені певні емоційно-вольові порушення.

З зазначеного висновку експертів вбачається, що експертами не було встановлено, що ОСОБА_6 має хронічний та стійкий психічний розлад, що давало б можливість суду недієздатною.

Заявником ОСОБА_5 не подано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Оскільки підстав для визнання ОСОБА_6 суд не вбачає, то і підстави для призначення їй опікуна відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України немає.

Крім того, статтею 63 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою згодою.

Однак, в матеріалах справи відсутня заява фізичної особи ОСОБА_3 про дачу згоди на призначення його опікуном і він особисто не звертався в суд із такою заявою.

Таким чином, суд вважає заяву ОСОБА_5 необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 39, 63 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 236-245ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недієздатною ОСОБА_4, призначення опікуна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області у десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_7

Народні засідателі: Головата В.С.

ОСОБА_8