У х в а л а

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» про стягнення процентів за користування вкладом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» (далі - ПАТ Банк «Контракт») про стягнення процентів за користування вкладом.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 14 лютого 2013 року між ним та ПАТ Банк «Контракт» укладений договір строкового банківського вкладу № 0195/2013, відповідно до умов якого він вніс на рахунок грошові кошти у розмірі 37 000 доларів США з терміном до 13 лютого 2014 року, а відповідач зобов'язався нарахувати проценти на суму вкладу 7,5 % річних.

13 лютого 2014 року позивач звернувся до банку для отримання коштів, однак того дня банк кошти не видав. Посилаючись на те, що термін повернення вкладу закінчився 13 лютого 2014 року, а кошти були видані лише 22 лютого 2014 року, просив стягнути з ПАТ Банк «Контракт» на свою користь суму процентів, які не були нараховані, за період з 13 лютого 2014 року до 22 лютого 2014 року у розмірі 68, 42 доларів США та 3 % річних у розмірі 1, 22 долар США.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ Банк «Контракт» про стягнення процентів за користування вкладом відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 14 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ Банк «Контракт» укладений договір строкового банківського вкладу № 0195/2013 із сплатою процентів щомісяця «Класичний Контракт», за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 для обліку депозиту, а вкладник перераховує на нього з власного поточного та/або вкладного (депозитного) рахунку або вносить готівкою через касу банку грошові кошти у розмірі 37 000 доларів США у день укладання цього договору; строк депозиту, встановлений договором, становить 364 днів, з терміном повернення депозиту вкладнику - 13 лютого 2014 року; за користування депозитом банк нараховує та сплачує вкладнику проценти в розмірі 7,25 % річних у валюті депозиту, за методом нарахування, при якому для розрахунку кількості днів використовується фактична кількість днів у місяці та фактична кількість днів у році.

Відповідно до п. 2.1 договору термін повернення депозиту 13 лютого 2014 року.

13 лютого 2014 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення депозитного вкладу, в якій зазначив, що датою повернення вкладу просить вважати 17 лютого 2014 року.

Згідно із заявою на видачу готівки від 21 лютого 2014 року, позивачу були виплачені грошові кошти за договором від 14 лютого 2013 року № 0195/2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

За правилами ст. 599 ЦК України <nau://ukr/435-15|st599> зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України <nau://ukr/435-15|st625> боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивач звернувся до банку 13 лютого 2014 року із заявою про видачу йому депозитного вкладу саме 17 лютого 2014 року, однак кошти отримав 21 лютого 2014 року в день його звернення до каси банку, правильно вважали, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки доказів, які б свідчили про те, що позивач звертався до банку за видачею вкладу в інший день матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О. Кузнєцов