Справа № 344/4862/15-ц
Провадження № 2/344/2626/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Стандарт» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Стандарт» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу № 74020 в розмірі 31 437 грн. 52 коп. та стягнення моральної шкоди в розмірі 5300 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 26 грудня 2014 року був укладений договір банківського вкладу № 74020. За умовами договору позивач передав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 30 000 грн. з обов'язком виплати процентів за користування вкладом терміном до 26 березня 2015 року. Однак в порушення договірних зобов'язань відповідач не повернув вкладені кошти та не виплатив проценти в термін який визначений договором. 23 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача, однак відповіді не отримав. Також відповідач повинен виплатити позивачу три відсотки річних та збитки від невиплачених процентів. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач зазнав важких моральних страждань. Заподіяна відповідачем моральна шкода є втратами невідновного характеру, компенсацію за яку позивач оцінює в розмірі 5300 гривень.

В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги, оскільки 26 травня 2015 року відповідач виплатив позивачу суму вкладу та відсотки станом на 20 лютого 2015 року. Позивач просить стягнути з відповідача 7 208 грн. 10 коп. грошових коштів, з яких: 147 грн. 94 коп. - три відсотки річних, 6744 грн. - інфляція, 316 грн. 16 коп. - відсотки.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду письмові заперечення та клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами банківського строкового вкладу (депозиту).

26 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 74020 на строк до 26 березня 2015 року. На виконання умов договору позивач вніс на депозитний рахунок в банку кошти в розмірі 30 000 грн. (а.с.3-5).

Відповідно до умов договору за використання грошових коштів банк нараховує і сплачує вкладнику проценти із розрахунку 25,50% річних (п.1.3 договору)

По закінченню строку вкладу або в день повернення вкладу з інших підстав, передбачених Договором та чинним законодавством України, банк зобов'язувався перерахувати на поточний рахунок вкладника згідно договору банківського рахунку, або за його заявою на інший його рахунок.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

23 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу та відсотків (а.с.6).

Однак, відповідач на претензію позивача не відреагував та кошти не повернув.

31 березня 2015 оку відповідач надав позивачу відповідь в якій вказав, що в банку введено Тимчасову адміністрацію з 20 лютого 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач повернув позивачу кошти 26 травня 2015 року, що підтверджується копією заяви на видачу готівки.

На підставі постанови правління НБУ від 19.02.2015 року № 116 відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено тимчасову адміністрацію.

Таким чином правові відносини між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 36 вказаного Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Отже, відповідач станом на день розгляду справи виконав свої зобов'язання перед позивачем, а у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» немає підстав для нарахування штрафних санкцій.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу.

Отже, правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Укладений між сторонами договір банківського вкладу у разі порушення збов'язань не передбачає відшкодування моральної шкоди.

На ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як обґрунтування відшкодування моральної шкоди, позивач не посилався, то суд прийшов до переконання, що позивачем суду не доведено факту спричинення відповідачем моральних страждань чи завдання йому втрат немайнового характеру, а тому враховуючи положення ст. 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а тому вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Крім того, Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З урахуванням наведеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 36 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

ст.ст. 16, 509, 611, 625, 631, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст. 16, 61, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Стандарт» про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 29 травня 2015 року.

Суддя Бабій О.М.