Справа № 201/1939/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що на підставі договору дарування від 17 грудня 2004 року він став власником 40/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1. На момент придбання домоволодіння його житлова площа становила 93,6 кв.м. та розташоване на земельній ділянці площею 526 кв.м. у фактичному користуванні з відповідними господарчими будівлями та спорудами. Співвласницею 60/100 частин зазначеного домоволодіння являється ОСОБА_2 Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1 була приватизована на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 29 грудня 2006 року № 79/9 та є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2013 року встановлений новий розмір ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_2 належить 72/100 частин домоволодіння, а ОСОБА_1 належить 28/100 частин домоволодіння. На даний час між сторонами виник спір щодо виділення часток земельної ділянки в натурі, що є в спільній сумісній власності, оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо розміру часток домоволодіння. Позивач вважає, що отримавши за договором дарування 40/100 частин домоволодіння, то розмір земельної ділянки повинен відповідати саме 40/100 частинам. Тому позивач просить суд виділити йому в натурі 40/100 частин із земельної ділянки площею 0, 0516 га., на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1, що є у спільній сумісній власності з відповідачем.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить суд поділити земельну ділянку на якій розташовано домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом виділення йому в натурі 72/100 частин земельної ділянки від загальної площі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська належить 72/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0, 0516 га., що була приватизована разом з ОСОБА_1 та знаходиться у спільній сумісній власності. В результаті визнання права власності на новостворене нерухоме майно за ОСОБА_2 змінилися ідеальні частки співвласників домоволодіння, та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 72/100 частин домоволодіння, за ОСОБА_1 на 28/100 частин домоволодіння. Між сторонами виникають суперечності щодо розділу земельної ділянки та ОСОБА_2 вважає, що варіант поділу земельної ділянки відповідно до Проекту поділу земельної ділянки є найбільш прийнятним та таким, що відповідає закону.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі з урахуванням другого варіанту розподілу земельної ділянки відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи. В задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити,

Представники ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та наполягали на задоволенні своїх позовних вимог, з урахуванням першого варіанту розподілу земельної ділянки відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…".

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 17 грудня 2004 року став власником 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, житловою площею 93, 6 кв.м. та розташоване на земельній ділянці площею 526 кв.м. у фактичному користуванні з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами на підставі договору дарування 40/100 частин домоволодіння /а.с.6-7/. На земельній ділянці розташовано: Літ. А-1 - житловий будинок шл. бетон, цегла, житловою площею 93, 6 кв.м., літ. Д - сарай шлаков., літ. В - сарай шл. блок; № 1 - ІІ, І, ІІ, ІІІ - огорожі, споруди, замощення. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 грудня 2003 року ОСОБА_2 належить 60/100 частин зазначеного домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 526 кв.м. у фактичному користуванні /а.с.14/.

На момент придбання ОСОБА_1 у дар зазначеної частини домоволодіння вже існували: гараж «З» з 1998 року і сіни (прибудова) а-1 площею 4,8 кв.м. з 1990 року (за даними технічного паспорта від 29.04.2013 p.), які належать ОСОБА_2 та на зміст права власності ОСОБА_3 не впливають. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровську від 21 травня 2008 року, з виправленою опискою у мотивувальній та резолютивній частині рішення ухвалою суду від 16 листопада 2009 року встановлено, що визнання за ОСОБА_2 права власності на сіни а-1 (кладова) площею 2,4 кв.м., сіни а-1 (коридор 2-10) площею 2,4 кв.м. відкриту веранду, гараж «З» площею 25,9 кв.м. та переобладнання санвузол 2-2 площею 7,7 кв.м. не порушують права та інтереси ОСОБА_1. /а.с.48-49/.

Рішенням Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 26 грудня 2008 року № 958 затверджено акт державної приймальної комісії про готовність цих приміщень до експлуатації. Судовим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року встановлено, що визнання за ОСОБА_2 право власності на будови та споруди не змінюють порядок використання спільним майном ОСОБА_2 і ОСОБА_1 /а.с. 76/

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В результаті визнання права власності на новостворене нерухомо майно за ОСОБА_2 змінилися ідеальні частки співвласників у домоволодіння АДРЕСА_1 та в подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2013 року, що було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року /а.с.75-76/, визначено розмір ідеальних часток співвласників у домоволодінні АДРЕСА_1, а саме:

- встановлено, що ОСОБА_2 належить 72/100 частини домоволодіння, що складаються з: в житловому будинку літ. А-1 в квартирі 2, житлова кімната поз. 2-5, 2-6 площею 23,4 кв.м. вартістю 18.378, 00 грн.; житлова прибудова А1-1 вартістю 64.636, 00 грн.; прибудова А2-1 вартістю 36.788, 00 грн.; прибудова а-1 вартістю 9.154, 00 грн.; тераса а1-1 вартістю 4.703, 00 грн.; сарай Д вартістю 5.757, 00 грн.; гараж З вартістю 36.691, 00 грн.; споруди № 1, 2, 3, 5, 7, 8, 9, 10, І вартістю 20.464, 00 грн., разом на суму 196.571, 00 грн.;

- встановлено, що ОСОБА_1 належить 28/100 частини домоволодіння, що складаються з: в житловому будинку літ. А-1 в квартирі № 1 поз. 1-3 кухня, площею 8,2 кв.м., поз. 1-2 - житлова, площею 14,5 кв.м. вартістю 17.828, 00 грн.; А3-1 житлова прибудова вартістю 43.616, 00 грн.; А4-1 житлова прибудова вартістю 7.179, 00 грн.; а ганок вартістю 287, 00 грн.; № 4, 6, 11, 12, ІІ, ІІІ споруди вартістю 7.842, 00 грн., разом на суму 76.752, 00 грн.

Окрім того 07 вересня 2001 року КП «ДМБТІ» було затверджено акт ідеальних часток, складений гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.78-79/.

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 29 грудня 2006 року № 79/9 спірна земельна ділянка площею 0, 0516 га., на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1 була приватизована та є спільною сумісною власністю сторін, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 /а.с.13-14/. Спірна земельна ділянка знаходиться в спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року за № 7 зазначено, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду.

В абз. 1 п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснив, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Також, у відповідності до абз. 2 п. 19 цієї Постанови, при пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

07 квітня 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1461-14 від 12 березня 2015 року, проведеної за ухвалою суду, експертом надано три варіанти розподілу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Серед запропонованих експертом варіантів розподілу спірної земельної ділянки варіант 1 є найбільш відповідний, оскільки згідно даного варіанту розподілу змеленої ділянки в частках близький до 28/100 та 72/100 частин. Згідно варіанту 1 пропонується:

На 28/100 частку земельної ділянки в користуванні І співвласнику повинна бути виділена земельна ділянка площею: 144, 48 кв.м.

На 72/100 частку земельної ділянки в користування ІІ співвласнику повинна бути виділена земельна ділянка площею 371, 52 кв.м.

Розподіл земельної ділянки АДРЕСА_1 між співвласниками відповідає 72/100 та 28/100 частці по площі, від загальної площі земельної ділянки в домоволодінні.

При встановлених обставинах, відповідно до вимог чинного законодавства суд прийшов до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про виділення їй в натурі 72/100 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 березня 2015 року.

В зв'язку з задоволенням позовної вимоги ОСОБА_2 про виділ в натурі 72/100 частин земельної ділянки, позовна вимога ОСОБА_1 стосовно виділу в натурі 40/100 частин земельної ділянки не підлягає задоволенню.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають присудженню з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки - задовольнити.

Виділити ОСОБА_2 в натурі 72/100 частин (371, 52 кв.м. земельної ділянки) по площі, від загальної площі земельної ділянки АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова