АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3615/14-ц Номер провадження 22-ц/786/759/15Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.,

при секретарі: Коваль А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод"

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 22 січня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" до ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_3, треті особи: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 22 січня 2015 рокув задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" до ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_3, треті особи: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради, про визнання особи таакою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено.

З рішенням не погодився ПАТ «ТРЗ», яке його оскаржило, просило скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила відхилити апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 22 січня 2015 року та залишити рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1,2 ЖК України, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Статтею 129 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Примірне положення про гуртожитки, затверджене Постановою Ради міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208, передбачає порядок надання житлової площі в гуртожитках.

Пунктами 9,10 вищевказаного Положення визначено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації ... На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пунктом 17 даного Положення визначено, що вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.04.2002 року визнано право власності на гуртожиток «Тепловозник», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 за Відкритим акціонерним товариством (зараз - ПАТ) «Тепловозоремонтний завод».

Так 06.09.1998 року ОСОБА_5 отримала ордер на житлову площу в гуртожитку «Тепловозник», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на підставі чого заселилася разом із донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в кімнату НОМЕР_1.

Як встановлено в ході розгляду справи ОСОБА_2 проживала та продовжує проживає у вказаному гуртожитку із моменту заселення, а на теперішній час проживає там разом із своєю малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Але як вказує в позовній заяві позивач та пояснив в судовому засіданні його представник, з січня 2012 року ОСОБА_2 за вище вказаною адресою не проживає, про що надано акти.

Місцевий суд вірно не прийняв до уваги як подані стороною позивача вищевказані акти, складені черговими гуртожитку та пояснення чергових та завідуючої гуртожитком ОСОБА_7, дані ними в судовому засіданні в якості свідків, оскільки дані особи перебувають у трудових відносинах з позивачем, що певним чином впливає на їхню позицію в судовому засіданні. Крім того ці ж чергові не можуть в повній мірі вставити факт проживання чи не проживання ОСОБА_2 в гуртожитку, оскільки чергують із періодичністю в три дні і фактично не мають фізичної можливості відстежувати місце знаходження відповідачки.

Наряду з цим чергова ОСОБА_8 під час допиту в якості свідка зазначила, що бачила ОСОБА_2 до 2014 року у гуртожитку, тим самим підтвердивши факт її проживання у ньому.

Допитані в якості свідків сусіди по кімнатах гуртожитку підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_2 з родиною та донькою у вказаній кімнаті гуртожитку.

Як було встановлено, окрім, зазначеної кімнати у гуртожитку іншого житла у ОСОБА_2 та її малолітньої доньки ОСОБА_3немає.

Житло, а саме квартира АДРЕСА_1, на яке позивач вказує як на постійне місце проживання ОСОБА_2, є тимчасовим помешканням батька її доньки ОСОБА_3, в якому він проживає на орендних умовах та яке не належить йому на праві власності.

В підтвердження постійного проживання ОСОБА_2 в гуртожитку суду були також надані письмові матеріали та докази, зокрема: акт обстеження житлових умов, пояснення сусідів.

Враховуючи вищевикладене, вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України та те, що позивачем не було надано належних та обгрунтованих доказів того, що відповідачі, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_2, окрім того, беручи до уваги, що ордер на заселення ОСОБА_5 у спірну кімнату видавався адмінітсрацією підприємтсва для проживання трьох осіб (ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6.), тобто ОСОБА_2 мешкає у гуртожитку з дозволу ПАТ «ТРЗ», там же і зареєстрована, на даний час має малолітню дитину, права власності або права користування на інше житло не має, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позову.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПАТ «ТРЗ» про неправомірне заселення та реєстрацію у спірну кімнату НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_2 неповнолітньої ОСОБА_3, оскільки відповідно до ст. 17 Примірного положення про гуртожитки громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей.

Окрім того, третя особа у справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради заперечував проти визнання відповідачки та її малолітньої дитини такими, що втратили право користування кімнатою у гуртожитку.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються не главою 2 ЖК України, а главами 28, 29 ЦК України, так як виникли з права власності.

Але, враховуючи, що позивачем не доведено законних підстав для позбавлення відповідачами та її неповнолітньої дитини права користування кімнатою у гуртожитку, а також враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для скасування рішення суду, яке по суті є вірним, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод"- відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 22 січня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: С.М. Бондаревська

А.І. Дорош