21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне до ОСОБА_4 про стягнення коштів,
за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня
2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне (далі - УПФУ в м. Рівне) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що з 27 червня 1995 року ОСОБА_4 перебуває на обліку в УПФУ в м. Рівне та отримувала соціальну пенсію, як інвалід з дитинства ІІ групи. Виплата пенсії здійснюється на підставі заяви від 27 червня 1995 року як непрацюючій пенсіонерці.
21 серпня 2007 року ОСОБА_4 звернулась до позивача із заявою про призначення (перерахунок) пенсії по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообовʼязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон). Однак, при проведенні звірки бази працюючих пенсіонерів виявлено факт роботи відповідача згідно з даними персоніфікованого обліку з 01 грудня 2004 року по 30 червня 2007 року. Враховуючи те, що
ОСОБА_4, як непрацююча пенсіонерка отримувала індексацію соціальної пенсії інвалідам з дитинства другої групи, УПФУ в м. Рівне просило стягнути з ОСОБА_4 надмірно отриману пенсію в розмірі 1 141 грн 55 коп.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня

2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

У касаційній скарзі начальник УПФУ в м. Рівне - Німчук М. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що надмірна сплата пенсії ОСОБА_4 відбулась внаслідок її зловживань.

Судами встановлено, що 21 серпня 2007 року ОСОБА_4 зверталась до УПФУ в м. Рівне із заявою про призначення (перерахунок) пенсії по інвалідності третьої групи замість отриманої нею соціальної пенсії, у якій нею зазначалося про те, що вона працює. Вказана заява разом з іншими, доданими до неї документами, була прийнята працівником Пенсійного фонду.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої

правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року справа № 6-91цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообовʼязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що ОСОБА_4 не приховувала факту свого працевлаштування, та позивач був обізнаний про те, що ОСОБА_4 працює, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року в справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне до ОСОБА_4 про стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік