АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

28 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Осіяна О.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 11 квітня 2008 року між банком та ТОВ «Трейден» укладено кредитний договір №2008-064, за яким останньому надано кредит у розмірі 228 825 грн. зі сплатою 21% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 квітня 2012 року. На забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком та ОСОБА_2 11 квітня 2008 року укладено договір поруки № 2008-064. Зобов'язання за кредитним договором ТОВ «Трейден» належним чином не виконувало, у зв'язку із чим станом на 02 жовтня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 788 525,52 грн., з яких: заборгованість по кредиту складає 189 431,12 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом складає 355 061,41 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 244 032,88 грн. З урахуванням рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2010 року, яким стягнуто солідарно з ТОВ «Трейден» і ОСОБА_2 заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 210 421,24 грн, просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 588 800,53 грн. та судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, однак рішення суду в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову підлягає зміні з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вищезазначеним позовом поза межами позовної давності визначеної положеннями ст.ст.253-267 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом встановлено, 11 квітня 2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ТОВ «Трейден» укладений кредитний договір №2008-064, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 228 825 грн. зі сплатою 21% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 квітня 2012 року (а.с.9-12).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 11 квітня 2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №2008/064.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2010 року стягнуто солідарно з ТОВ «Трейден», ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2008-064, яка утворилася станом на 27 листопада 2009 року у розмірі 210 221,24 грн. (189 362,21 грн. - за кредитом, 10 341, 17 грн. за процентами) (а.с.67-69).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 02 жовтня 2014 року виникла заборгованість перед банком в розмірі 788 525, 52 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 189 431,12 грн., заборгованості по процентам за користуванням кредитом в сумі 355 061,41 грн., та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 244 032,88 грн. (а.с.3-4).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини ч.4 ст.559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі; застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Як вбачається із матеріалів справи, 11 квітня 2012 року закінчився термін дії кредитного договору.

Договором поруки, укладеним між сторонами не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов»язань за кредитним договором (п. 11 договору поруки).

01 вересня 2014 року у зв»язку з порушенням позичальником виконання зобов»язання за кредитним договором банк на підставі п.п.5,6 договору поруки надіслав повідомлення поручителю про повернення заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 770 025,52 грн.

04 листопада 2014 року банк звернувся з вказаним позовом до суду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував положень ст. 559 ЦК України щодо пред»явлення вимог до поручителя у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов»язання, не перевірив чи дотриманий позивачем строк для звернення з відповідною позовною вимогою до поручителя.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення і якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення.

Оскільки фактичні обставини свідчать про те, що позивач пред»явив вимогу до відповідача як до поручителя про стягнення заборгованості після спливу майже двох років з дня настання строку виконання основного зобов»язання, рішення суду в частині обгрунтування відмови у задоволенні позову підлягає зміні, а саме з підстав припинення зобов»язання за договором поруки.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог - змінити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.А. Черненкова

О.М. Осіян