Справа № 369/3744/14 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/612/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 18 10.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року позивач ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 26 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 51/П/72/2007-840, до якого 29 грудня 2010 року була укладена додаткова угода № 1, згідно з якими банк надав, а відповідач отримав кредит в розмірі 146342,70 доларів США до 25 листопада 2037 року. У порушення умов договору відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. Станом на 21 березня 2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 191472,03 доларів США, що еквівалентно 1935629,07 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки від 26 листопада 2007 року, предметом якого є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1.

З огляду на викладене просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 191472,03 доларів США, що еквівалентно 1935629,07 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1, шляхом його продажу ПАТ КБ «Надра» з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності з наданням позивачу всіх повноважень продавця предмету іпотеки, в тому числі, але не виключно: отримувати дублікати правовстановлюючих документів, необхідні документи та довідки для продажу, здійснювати платежі у якості продавця, звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки; на час реалізації предмету іпотеки передати його в управління позивачу з правом заміни замків, обладнанням охоронними пристроями предмета іпотеки; покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «Надра», не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважає встановленими, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що із 27 липня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі.

26 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 51/П/72/2007-840, згідно з яким банк надав, а ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 146342,70 доларів США строком до 25 листопада 2037 року зі сплатою процентів в порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі, для придбання квартири в АДРЕСА_1. Згідно заяви на видачу готівки № 551 від 26 листопада 2007 року, банком виконано зобов'язання по видачі кредитних коштів.

29 грудня 2010 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору.

Згідно п.п. 4.3.2, 4.3.3 кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язався дотримуватись положень цього договору, а також договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку і строки, визначені в кредитному договорі.

26 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 поручається перед ВАТ КБ «Надра» за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 26 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 За умовами договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 63,60 кв.м., житловою площею 28,10 кв.м., що належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія САВ № 279868, видане виконавчим комітетом Вишневої міської ради 24 червня 2007 року.

Також 26 листопада 2007 року ОСОБА_2 в заяві дала згоду ОСОБА_1 на купівлю квартири АДРЕСА_1 та передачу її в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Станом на день пред'явлення позову заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 191472,03 доларів США, що еквівалентно 1935629,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 136719,78 доларів США, що еквівалентно 1382127,60 грн., заборгованість за відсотками 36085,58 доларів США, що еквівалентно 364796,38 грн., пені 4032,40 доларів США, що еквівалентно 40764,32 грн., штрафу 14634,27 доларів США, що еквівалентно 147940,76 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

При цьому колегія суддів враховує, що факт наявності заборгованості та її розмір ніким не оспорюється. Ухвалою суду 22 липня 2014 року у справі за клопотанням відповідача була призначена судово-економічна експертиза фінансово-кредитних операцій, оскільки відповідач вважав, що розмір заборгованості штучно завищений та не відповідає як умовам кредитного договору, додатковим угодам, так і положенню про кредитування ПАТ КБ «Надра». Однак у зв'язку із несплатою вартості проведення експертизи ухвала суду була залишена без виконання і з повторним клопотанням про призначення експертизи відповідач не звертався.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

28 березня 2014 року ПАТ КБ «Надра» направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості, чого відповідачем не заперечено.

Отже, за умовами договору іпотеки та відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» банк набув право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, поданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит відповідачу надано в іноземній валюті, площа нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м. та таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання майнового поручителя.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, поданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається із матеріалів справи, місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1; спірне нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання як позичальника ОСОБА_1, так і його дружини ОСОБА_2, яка є поручителем за кредитним договором та як дружина ОСОБА_1 надала згоду на купівлю спірної квартири та передачі її в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Доказів про те, що у позичальника у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно або що спірне житло не використовується позичальником як місце постійного проживання, суду надано не було.

Відтак, з урахуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, поданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки та відмовив позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені бути не можуть, оскільки предметом позову є майно, яке підпадає під дію мораторію.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом обставин справи в зв'язку із відмовою у витребування доказів щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодавцем ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують. Крім того, на спростування цих доводів апеляційної скарги представником відповідача та третьої особи було надано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відсутності реєстрації права власності на інше нерухоме майно, що свідчить про відсутність у відповідача іншого житла.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 є майновим поручителем, колегією суддів відхиляються.

Як безспірно було встановлено, іпотечна квартира була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а тому в силу вимог ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Відтак, ОСОБА_2 передала іпотеку ПАТ «КБ «Надра» нерухоме майно, надавши згоду на передачу своєї частини квартири в іпотеку, для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника ОСОБА_1

Також не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про порушення прав позивача в зв'язку із неможливість звернення із даним позовом в подальшому після відмови в позові.

Так, відмова з цих підстав у задоволенні позову не позбавляє іпотекодержателя права на повторне звернення до суду в майбутньому після зняття мораторію на задоволення вимог кредитора за валютними кредитами.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.