Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_4, приватного підприємства «Хлібороб-64», малого приватного підприємства «Каштан», товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехінвест» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватне підприємство «Хлібороб-64», мале приватне підприємство «Каштан», товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехінвест», про визнання договорів поруки припиненими, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (далі - ПАТ «Піреус Банк МКБ») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому посилалося на те, що 29 квітня 2009 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехінвест» (далі - ТОВ «Агротехінвест») було укладено кредитний договір, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 2 000 007 грн терміном до 30 вересня 2009 року та на умовах, визначених договором. Виконання кредитного договору забезпечено порукою ОСОБА_4, приватного підприємства «Хлібороб-64» (далі - ПП «Хлібороб-64»), малого приватного підприємства «Каштан» (далі - МПП «Каштан») за окремими договорами поруки.

29 січня 2008 року між банком та МПП «Каштан» укладено договір овердрафту, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 500 тис. грн на визначених цим договором умовах.

30 січня 2008 року між банком та МПП «Каштан» укладено кредитний договір, за яким відповідач одержав кредит у розмірі 500 тис. дол. США на визначених цим договором умовах.

Виконання кредитних договорів від 29 та 30 січня 2008 року забезпечено порукою ОСОБА_4, ПП «Хлібороб-64», ТОВ «Агротехінвест» за окремими договорами поруки.

Крім того, виконання зобов'язань за кредитними угодами забезпечено договорами застави та іпотеки з ОСОБА_4, договорами застави майна з ТОВ «Агротехінвест» та МПП «Каштан».

Оскільки боржники не виконують свої зобов'язання за кредитними угодами, просили стягнути з відповідачів солідарно належні за угодами кошти та в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на передане в іпотеку та в заставу майно.

У лютому 2013 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов, у якому просив визнати договори поруки від 29 квітня 2009 року № ОП/09-11 та від 29 квітня 2009 року № ОП/09-16 припиненими, посилаючись на те, що банком порушені вимоги п. 4 ст. 559 ЦК України, а саме: строк зобов'язання за кредитними договорами вже закінчився, однак з моменту виконання основного зобов'язання протягом 6 місяців банк не пред'явив до нього вимог.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2013 року зустрічний позов ОСОБА_4 прийнято до провадження суду та об'єднано його з первинним позовом ПАТ «Піреус Банк МКБ».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «Піреус Банк МКБ» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ПП «Хлібороб-64», МПП «Каштан» та ТОВ «Агротехінвест» на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2009 року, за договором овердрафту від 29 січня 2008 року, кредитним договором від 30 січня 2008 року у загальному розмірі 2 898 997 грн 60 коп. та 598 667,87 дол. США, що еквівалентно 9 443 330 грн 01 коп., що разом становить 12 342 327 грн 70 коп. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_5, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первинного позову ПАТ «Піреус Банк МКБ» до нього, як до поручителя, та задовольнити зустрічний позов.

Отже, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 29 січня 2008 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та МПП «Каштан» було укладено договір овердрафту, на підставі якого банк надав МПП «Каштан» кредит у формі овердрафту у розмірі 500 тис. грн з терміном повернення до 30 вересня 2009 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 30 вересня 2009 року.

30 січня 2008 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та МПП «Каштан» було укладено кредитний договір, на підставі якого банк надав МПП «Каштан» кредит у сумі 500 тис. дол. США терміном до 30 вересня 2009 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 30 вересня 2009 року.

Виконання зобов'язань МПП «Каштан» за кредитними договорами забезпечено порукою ОСОБА_4 - за договором поруки від 29 квітня 2009 року № ОП/09-16, ТОВ «Агротехінвест» - за договором поруки від 29 квітня 2009 року № ОП/09-14, ПП «Хлібороб-64» за договором поруки від 29 квітня 2009 року. № ОП/09-17.

29 квітня 2009 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ТОВ «Агротехінвест» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу ТОВ «Агротехінвест» невідновлювальну кредитну лінію з лімітом в сумі 2 007 тис. грн терміном до 30 вересня 2009 року.

Для забезпечення виконання ТОВ «Агротехінвест» зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 29 квітня 2009 року.

13 квітня 2010 року ПАТ «Піреус Банк МКБ» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами, посилаючись на те, що відповідачі зобов'язання за кредитними договорами належним чином не виконують, а саме: не сплачують кредит, неустойку та проценти за користування кредитними коштами, через що:

- загальна сума простроченої заборгованості відповідача ТОВ «Агротехінвест» перед позивачем за кредитним договором № ОК/09-02 станом на 29 березня 2010 року становить 2 230 963 грн 02 коп.;

- загальна сума простроченої заборгованості відповідача МПП «Каштан» перед позивачем за кредитним договором № ОК/08-08 станом на 29 березня 2010 року становить 668 034 грн 52 коп.;

- загальна сума простроченої заборгованості відповідача МПП «Каштан» перед позивачем за кредитним договором № ОК/08-09 станом на 29 березня 2010 року становить 598 667, 87 дол. США.

Задовольняючи первинний позов ПАТ «Піреус Банк МКБ» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржник не виконує зобов'язань за кредитними договорами, стягнення заборгованості покладається і на поручителів.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що банком було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання спору.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім ч. 4 ст. 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію ч. 4 ст. 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Відповідно, на вказані строки не поширюється положення ч. 5 ст. 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). При цьому відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

У кредитному договорі від 29 квiтня 2009 року, договорі овердрафту від 29 січня 2008 року, кредитному договорі від 30 січня 2008 року зазначено кінцевий термін повернення кредиту - 30 вересня 2009 року.

За таких обставин право вимоги до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 01 жовтня 2009 року, та діяло протягом наступних шести місяців, до 02 квітня 2010 року. ПАТ «Піреус Банк МКБ» звернулось до суду 13 квітня 2010 року.

Встановивши, що банком було направлено 16 листопада 2009 року на адресу ОСОБА_4 як поручителя за виконання зобов'язань ТОВ «Агротехінвест» за вищезазначеним кредитним договором вимогу про необхідність виконання ним зобов'язань ТОВ «Агротехінвест» за кредитним договором, яка була отримана ним 19 листопада 2009 року, суд дійшов висновку про те, що банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явив вимогу до поручителя та порука ОСОБА_4 не припинилася.

При цьому суд не звернув уваги на те, що згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14 Верховний Суд України за результатами розгляду заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості дійшов правового висновку про те, що якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги:

- такою вимогою кредитора до поручителя може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку;

- непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням;

- звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, згідно з якою строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. І право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Проте, вирішуючи спір, суд на зазначене уваги не звернув.

Наведене свідчить про те, що суд на порушення ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то судове рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватне підприємство «Хлібороб-64», мале приватне підприємство «Каштан», товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехінвест», про визнання договорів поруки припиненими скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик