Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1538/13-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 2 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Матюшенка І.В.

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про визнання майна особистою та спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2014 року,-

встановила:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.06.2014 року (а.с.3-5,т.2) просила :

- визнати її особистою приватною власністю 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 вартістю 250 000 гривень, внаслідок придбання цієї частини нерухомого майна за її особисті кошти;

- визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності подружжя на нерухоме майно: в 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 та в житловому будинку АДРЕСА_2 вартістю 58687 грн. - по ? частині;

- поділити в натурі спільне сумісне нерухоме майно подружжя, а саме:

1/2 частину квартири АДРЕСА_1 з виділом їй 1/2 частини квартири, визнавши за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири, з припиненням права власності відповідача на 1/4 частину зазначеної квартири та житловий будинок АДРЕСА_2, з виділом відповідачу цього будинку, визнавши за ним право власності на весь будинок з припиненням її права власності на 1/2 частину зазначеного будинку;

- визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності подружжя в рухомому майні - автомобілі DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-B, кузов № НОМЕР_1, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, а саме 1/3 його частину ОСОБА_2, 2/3 його частини їй та поділити в натурі зазначений автомобіль вартістю 38 444 грн. з виділом ОСОБА_2 автомобіля, визнання за ним права власності на автомобіль та припиненням її права власності на 2/3 частини автомобіля з виплатою їй грошової компенсації за 2/3 частини вартості автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у шлюбі із ОСОБА_2 перебувала з 28.08.2004 року. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею і перебуває на її утриманні.

У період шлюбу за спільні кошти вони придбали:1/2 частину квартири АДРЕСА_1 вартістю 85325 грн.; автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-B, кузов № НОМЕР_1, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 38444 грн. та житловий будинок АДРЕСА_2 вартістю 58687 грн.

Право власності на квартиру оформлено на чоловіка, проте за неї було сплачено продавцеві 19 000 доларів США її особистих коштів, отриманих від продажу за дванадцять днів до того належної їй квартири, тому вважає, що 1/2 частина квартири має бути визнана її особистою власністю.

Право власності на автомобіль також було зареєстровано на ім'я чоловіка, однак, 05.06.2007 року відповідач передав автомобіль в оренду TOB "Торговий дім - Фаворит" за 9000 грн. у рік, що унеможливлює використання транспортного засобу в інтересах сім'ї.

Крім того, з грудня 2012 року вона не отримує матеріальної допомоги від ОСОБА_2 на утримання дитини, а також у зв'язку із тим, що відповідач протягом більш як п'ять років не надавав транспортний засіб для потреб сім'ї, вважає, що існують правові підстави для відступлення від принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні подружжя та збільшення її частки у вказаному майні до 2/3.

Досягти домовленості щодо розпорядження спільним майном і його поділу в натурі не вдалося, тому звернулась за вирішенням спору до суду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; автомобіля DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-В, кузов № № НОМЕР_1, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; автомобіля DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-В, кузов № № НОМЕР_1, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2. Решту позовних вимог залишено без задоволення. Вирішено питання судових витрат.

У решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення щодо відмови у задоволенні частини її вимог та задовольнити останні. Зазначила, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову про поділ спірного будинку, оскільки нею надано достатньо доказів про його придбання під час шлюбу. На її думку, суд також безпідставно не взяв до уваги показання свідків, про те що за продаж належного їй житла згідно договору купівлі-продажу від 24.05.2006 року вона отримала 18500доларів США, які вклала у придбання спірної квартири за договором від 02.06.2006 року. Не зважаючи на такі показання свідків, які підтвердили факт придбання спірної квартири за її особисті кошти, суд врахував суми, які зазначені у договорах продажу належного їй житла (5121 грн.) та купівлі спірної квартири (9784 грн.). Проте, навіть враховуючи зазначені у договорах суми, частка придбана за її особисті кошти становить 52,34 %, тому суд незаконно відмовив у задоволенні позову в частині визнання за нею особистою приватною власністю ? частки спірної квартири. Крім того, зважаючи той факт, що відповідач з грудня 2012 року не сплачує аліменти на утримання дитини, відносно нього триває досудове слідство у зв'язку із злісним ухиленням від сплати аліментів, вважає, що суд безпідставно відмовив у відступленні від рівності часток подружжя у спірному автомобілі Також, вважає, що суд помилково відмовив у присудженні їй компенсації у зв'язку з відмовою внести на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, оскільки вимоги про припинення частки у спільному майні заявила вона, надавши таким чином згоду на присудження їй такої компенсації. Крім того, вносити на депозитний рахунок суду грошову компенсацію не доцільно у зв'язку із взаємозаліком грошових компенсацій сторін; вони не можуть залишатись співвласниками спірного майна у зв'язку з неможливістю спільного володіння та користування майном внаслідок неприязних стосунків. Також, зазначає, що суд розглянув справу понад розумний строк, виносив необґрунтовані ухвали про те, що клопотання про призначення судових експертиз є заявами про забезпечення доказів, мають розглядатися відповідно до ст. 134 ЦПК України та оплачуватися судовим збором. Зазначеним ухвалам, просить надати правову оцінку, оскільки вони не оскаржуються окремо від рішення суду.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст. ст. 60,62,63,69,70 Сімейного кодексу України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при розділі майна частки подружжя є рівними.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 28.08.2004 року по 01.04.2013 року та є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони визнали, що за час шлюбу придбали квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.06.2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 27-30, вартість квартири по договору 9784 грн.) та автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-B, кузов № НОМЕР_1, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 29.09.2007 року (а.с.7, 15).

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що ? квартири придбана за її особисті кошти, які вона отримала 24.05.2006 року від продажу належної їй квартири АДРЕСА_3 (а.с. 26, вартість продажу по договору 5121,40 грн.).

Такі доводи позивача, а також апеляційної скарги є безпідставними, не доведені належними та допустимими доказами. Показання свідків щодо сум, за які була продана належна позивачці до шлюбу квартира та за які придбана спірна, є неналежними доказами по справі, а зазначені договори є дійсними та щодо їх істотних умов (ціни купівлі-продажу) не оспорювались сторонами, про що правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції.

Крім того, як вбачається із договорів кредитного та іпотеки від 02.06.2006 року (а.с. 16-25), укладених між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, кредит надавався останньому на придбання нерухомого майна, а саме спірної квартири, яка в цей же день була передана в іпотеку банку з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Зазначене свідчить про те, що квартира придбана за кредитні кошти, а тому висновок суду щодо визнання часток подружжя у цьому майні рівними і відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання особистою власністю ? частини спірної квартири та припинення права власності у цьому майні на ? частину відповідача - є правильним.

Разом з цим, суд безпідставно відмовив у задоволенні позову щодо визнання за ОСОБА_1 ? частини житлового будинку АДРЕСА_2.

Зокрема, позивач, надавши копію інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 219-220), зазначила докази, які підтверджують, що спірний будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий подружжям за час шлюбу. Проте, суд першої інстанції не роз'яснив позивачеві наслідки неподання оригіналу такого документу, як належного доказу, та дійшов передчасного висновку щодо виключення цього майна з обсягу спільного майна подружжя за недоведеністю.

Як вбачається із зазначеної довідки та інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_2 придбаний ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2010 року, р. №449, посвідченого Черняхівською державною нотаріальною конторою (а.с. 90-92 т.2, а.с. 39-41 т.3).

Відповідач не надав суду жодного доказу на спростування даного факту та не порушував перед судом питання про належність вказаного нерухомого майна особисто йому.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у визначенні ідеальних часток у спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про визнання за кожним із сторін права власності на ? частину цього майна.

Вимоги про поділ спільного майна, шляхом припинення визначених часток у спільному майні та визнання права власності на квартиру за ОСОБА_1, а права власності на будинок за ОСОБА_2 є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки частки сторін у цьому нерухомому майні є рівними, питання про поділ квартири або будинку у натурі не ставилось. Крім того, кожна із сторін претендує на квартиру у місті, будинок знаходиться у сільській місцевості у іншому районі за межами міста. Тому, задоволення позову у цій частині буде порушувати право кожного з подружжя щодо рівності їх часток та може завдати відповідачу істотної шкоди припиненням права на його частку.

Оскільки позивач, заявивши вимоги припинити її право власності на спірний автомобіль, надала згоду на отримання грошової компенсації, висновок суду про відмову у задоволенні позову в цій частині у зв'язку з невнесенням нею на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми та визнання часток подружжя у вказаному рухомому майні рівними без реального поділу і залишення майна у їх спільній частковій власності є помилковим.

У зв'язку з цим рішення суду першої інстанції в частині визнання за сторонами права на ? частину автомобіля DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-B, кузов № НОМЕР_1, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, без його реального поділу, підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 43087,5 грн. грошової компенсації за ? частину у вказаному майні.

Колегія суддів виходить із вартості автомобіля визначеної висновком судової автотоварознавчої експертизи №3910 від 13.03.2015 року, яким встановлена його ринкова вартість в розмірі 86175,00 грн. Зазначена сума відповідачем не спростована, доказів на підтвердження того, що автомобіль пошкоджено або знищено ним не надано.

Доводи апелянта щодо можливості суду відступити від засад рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля, враховуючи несплату аліментів відповідачем, та наявності підстав для збільшення розміру її частки до 2/3 у спільному рухомому майні є також безпідставними, враховуючи наступне.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Сума заборгованості відповідача по аліментам станом на 01.09.2015 року становить 4980 грн. (а.с. 51 т. 3), що не є достатньою підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна. Крім того, наявність договору оренди автомобіля від 05.06.2007 року (а.с.34-35 т. 1) не є обставиною, що має істотне значення для справи, оскільки останній укладався строком на один рік, доказів, що такий договір укладався не в інтересах сім'ї або вибув із користування сім'ї за зловмисним сприянням відповідача, що могло бути підставою для відступу від засад рівності часток подружжя, позивач суду не надала.

Суттєвих порушень судом першої інстанції норм процесуального законодавства щодо строків розгляду справи не встановлено.

Включені до апеляційної скарги заперечення на ухвали суду першої інстанції від 06.11.2013 року (а.с.103-104 т.1), які не підлягали оскарженню окремо від рішення суду, в частині безпідставності вимог суду сплатити судовий збір за заявлене у судовому засіданні клопотання про призначення судових експертиз, є обґрунтованими, оскільки такі клопотання не є заявами про забезпечення доказів в розумінні ст. 134 ЦПК України та подавалися стороною у судовому засіданні, а не в порядку ст. 135 ЦПК України. Зазначене питання роз'яснено у п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року.

Враховуючи скасування судового рішення в частині поділу спільного майна подружжя та часткове задоволення цих позовних вимог, апеляційний суд, скасовує рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат. Колегія суддів ухвалює в цій частині нове рішення та, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягує зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1521,15 грн. понесених нею судових витрат по сплаті судового збору і 3200 грн. витрат за проведення судової експертизи. Крім цього, стягує зі ОСОБА_2 на користь державного бюджету 1919,85 грн. недоплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи та пропорційно до задоволених позовних вимог і 1720,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2014 року про відмову у визначенні ідеальних часток у спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_2 скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2 за кожним.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на ? частину автомобіля DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-B, кузов № НОМЕР_1, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, без його реального поділу, скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 43087,5 грн. грошової компенсації за ? частину у вказаному майні, залишиваши за ОСОБА_2 право власності на автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-B, кузов № НОМЕР_1, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2014 року в частині стягнення судових витрат скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1521,15 грн. понесених нею судових витрат по сплаті судового збору та 3200 грн. витрат за проведення судової експертизи.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь державного бюджету 1919,85 грн. судового збору та 1720,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: