АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/103/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3176/15Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П. Я. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 9 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5, від імені якого діє представник ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ спільного майна, визнання правочину недійсним та скасування реєстрації транспортного засобу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 9 вересня 2015 року позов ОСОБА_5, від імені якого діє представник ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ спільного майна, визнання правочину недійсним та скасування реєстрації транспортного засобу задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сім'єюбез реєстрації шлюбу з квітня 2013 року по жовтень 2014 року.

Визнано придбані транспортні засоби Gelly MK CROSS, д.н.з. НОМЕР_1, хетчбек-В, кузов НОМЕР_6, 2013 року випуску, колір червоний, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, свідоцтва про право власності на транспортний засіб НОМЕР_7 та ЗАЗ VIDA д.н.з. НОМЕР_2, седан -В кузов НОМЕР_5, 2013 року випуску, колір синій, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування смт. Чутово, Чутівського, Машівського та Карлівського районів підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, свідоцтва про право власності на транспортний засіб НОМЕР_8 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Здійснено поділ спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 набутого під час проживання однією сім'єюбез реєстрації шлюбу.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_3, седан -В кузов НОМЕР_5, 2013 року випуску, колір синій, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування смт. Чутово, Чутівського, Машівського та Карлівського районів підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, свідоцтва про право власності на транспортний засіб НОМЕР_8.

Припинено за ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_4, хетчбек-В, кузов НОМЕР_6, 2013 року випуску, колір червоний, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, свідоцтва про право власності на транспортний засіб НОМЕР_7.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль НОМЕР_4, хетчбек-В, кузов НОМЕР_6, 2013 року випуску, колір червоний, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, свідоцтва про право власності на транспортний засіб НОМЕР_7.

Визнано угоду по відчуженню ОСОБА_2 легкового автомобіля НОМЕР_4, хетчбек-В, кузов НОМЕР_6, 2013 року випуску, колір червоний, ОСОБА_8, згідно довідки-рахунку №ВІА 921430 від 22 січня 2015 року, - недійсною в зв'язку з її фіктивністю.

Скасовано державну реєстрацію легкового автомобіля НОМЕР_4, хетчбек-В, кузов НОМЕР_6, 2013 року випуску, колір червоний, за ОСОБА_8.

Визнано угоду по відчуженню ОСОБА_2 легкового автомобіля НОМЕР_3, седан -В кузов НОМЕР_5, 2013 року випуску, колір синій, ОСОБА_7, згідно довідки-рахунку №ВІА 642280 від 31 січня 2015 року, недійсною, у зв'язку з її фіктивністю.

Скасовано державну реєстрацію легкового автомобіля НОМЕР_3, седан-В кузов НОМЕР_5, 2013 року випуску, колір синій за ОСОБА_7.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1347 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд допустився помилки при встановленні факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки позивачперебував в зареєстрованому шлюбі до серпня 2013 року, який було розірвано рішенням мирового судді Західного округу м. Бєлгорода РФ, а надані ним докази не доводять факту спільного проживання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5 вказував на те, що проживав разом з ОСОБА_2 однією сім'єюбез реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по жовтень 2014 року. В цей період вони спільно проживали в м. Полтаві, куди він приїздив одразу після повернення з рейсу, вели одне господарство та мали в цей час спільний бюджет. Ним за власні кошти було придбано та оформлено на ОСОБА_2 автомобілі НОМЕР_4 та ЗАЗ VIDA д.н.з. НОМЕР_2. Крім того, працюючи на кораблях, він продовжував піклуватись за ОСОБА_2 та оформив на її ім'я банківські картки, коштами з яких ОСОБА_2 користувалася та утримувала себе, також видав довіреність на представлення його інтересів. Проте, з жовтня 2014 року відповідач припинила з ним всі стосунки, забрала речі та не відповідала на дзвінки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу впродовж 2013-2014 років та придбання ним в цей час двох транспортних засобів, які згідно ст. 74 СК України є спільним сумісним майном, а відтак підлягають поділу за правилами ст. 71 СК України.

При цьому, суд погодився з обґрунтованістю вимог в частині визнання здійснених відповідачем ОСОБА_2 угод по відчуженню автомобілів НОМЕР_4 та ЗАЗ VIDA д.н.з. НОМЕР_2 недійсними внаслідок їх невідповідності закону, зокрема положенням ч.3 ст.65 СК України.

З вказаними висновками погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Встановлюючи факт спільного проживання, судом першої інстанції були прийняті до відома як покази свідків, так і письмові докази та відеоматеріали, в яких відповідач безпосередньо розповідає про свої стосунки з позивачем, їх спільне життя та заплановане на жовтень весілля.

Крім того, в якості доказів щодо наявності взаємних прав та обов'язків по піклуванню один одним судом взято до уваги те, що позивачем було відкрито на ім'я ОСОБА_2 банківські рахунки та картки, які поповнювались останнім та якими відповідач систематично користувалась впродовж 2012-2014 років.

Також, позивач на ім'я відповідача видав довіреність з усіма необхідними повноваженнями представляти його інтереси в усіх державних, громадських, господарських та інших органах.

При цьому, судом було встановлено, що в той час, коли позивач повертався з рейсу він проживав з відповідачем в квартирі АДРЕСА_1, орендарем якої була ОСОБА_2, де вони вели спільне господарство, піклувались один про одного, мали спільний бюджет та дозвілля. Після його повернення на корабель, позивач продовжував дбати про відповідача, надаючи в її розпорядження грошові кошти, які перераховував на її картки.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що впродовж 2012-2014 років між сторонами склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, з урахуванням особливостей роботи позивача, який був вимушений тривалий час знаходитись в рейсах далекого плавання.

Крім зазначеного, судом вірно встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на транспортний засіб НОМЕР_7, автомобіль НОМЕР_4, 2013 року випуску було придбано 8 серпня 2013 року та згідно свідоцтва про право власності на транспортний засіб НОМЕР_7, автомобіль НОМЕР_3, 2013 року випуску було придбано 22 березня 2014 року - зареєстровані на ім'я ОСОБА_2

Таким чином, зазначені транспортні засоби були придбані в період проживання сторонами однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Не заперечуючи факту придбання позивачем автомобіля Gelly MK CROSS, відповідач наполягала на тому, що даний транспортний засіб є лише її власністю, оскільки його ОСОБА_5 подарував їй в знак вдячності за їхні стосунки.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив зазначені заперечення, з огляду на відсутність будь-яких договорів дарування та критично віднісся до пояснень ОСОБА_2

Щодо придбання автомобіля НОМЕР_3, зареєстрованого також на ім'я ОСОБА_2, суд правильно мотивував свої висновки та не погодився з доказами відповідача щодо фактичної належності останнього брату ОСОБА_2 ОСОБА_10, оскільки останній не оскаржував реєстрацію автомобіля на ім'я ОСОБА_2, з відповідним позовом до суду не звертався, тому будь-яких правових підстав вважати вказаний автомобіль власністю ОСОБА_10 не має.

Крім зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання недійними угод по відчуженню ОСОБА_2 зазначених спірних автомобілів.

Так, згідно п.п. 1,5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Положеннями частини 3 статті 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно роз'яснень п.30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що згідно довідок -рахунків № ВІА 921430 та №ВІА 642280 ОСОБА_2 відчужила автомобіль Gelly MK CROSS ОСОБА_8 22 січня 2015 року та автомобіль ЗАЗ VIDA своєму батькові ОСОБА_7 31 січня 2015 року, тобто вже після звернення ОСОБА_5 до суду з позовом про розподіл даних автомобілів.

Оскільки угоди по відчуженню транспортних засобів були здійснені без дотримання вимог ч.3ст.65 СК України, тобто без згоди ОСОБА_5, останні підлягають визнанню недійсними .

Між тим, колегія суддів не може погодитись з посиланням суду першої інстанції на те, що зазначені в резолютивній частині підстави визнання угод по відчуженню транспортних засобів недійсними у зв'язку з фіктивністю є вірними, оскільки для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину, позаяк ні позивачем, ні його представником такі обставини доведені не були, відповідні доказів з цього приводу суду не надавались.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини посилання на фіктивність угод по відчуженню автомобілів.

Також, колегія суддів не може погодитись з визначеним судом першої інстанції періодом проживання сторонами однією сім'єю, зокрема з квітня 2013 року, який обрахований судом з урахуванням дати постановлення 11 квітня 2013 року судового рішення мирового судді Західного округу м. Бєлгорода про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_11

Проте, на думку колегія суддів такий період необхідно обраховувати не з часу постановлення судового рішення, а з часу набрання рішення про розірвання шлюбу законної сили, що відповідає приписам ч.2 ст.114 СК України.

Оскільки рішення по даній справі згідно законів Російської Федерації могло бути оскаржено впродовж місячного строку до апеляційної інстанції, проте таке оскарження не відбулось, воно через місяць вступило в силу, тобто в травні 2013 року.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції щодо доведеності факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Фактично доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів та подій, яким апелянт надає своє власне бачення зі слів довірителя ОСОБА_2

Також не може погодитись колегія суддів з доводами апеляційної скарги в частині, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ч.2 ст.25 СК РФ з огляду на те, що ОСОБА_5 є громадянином України, має зареєстроване в Україні постійне місце проживання, а відтак на нього поширюється правове регулювання Законів України, в тому числі і положень Сімейного Кодексу України.

Зазначене узгоджується з положеннями ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно яких особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є, а також ґрунтується на нормах ст.82, згідно яких визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

За вказаних обставин, судове рішення підлягає зміні в частині уточнення періоду проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сім'єю, а саме з травня 2013 року та необхідності виключити з резолютивної частини посилання на фіктивність угод по відчужуванню транспортних засобів.

В іншій частині судове рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.п. 3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 9 вересня 2015 в частині встановлення періоду проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу змінити, зазначивши дату проживання однією сім'єю з травня 2013 року.

Виключити з резолютивної частини рішення посилання на фіктивність угод по відчуженню автомобілів НОМЕР_4 та ЗАЗ VIDA д.н.з. НОМЕР_2, седан -В кузов НОМЕР_5, 2013 року випуску.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

З оригіналом згідно.

С У Д Д І :