Справа № 466/9327/14 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/6124/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Ніткевича А.В., Приколоти Т.І.,

з участю секретаря Куцика І.Б.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ЛКП «Варшавське-407» - Баран О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 13 липня 2015 року у справі за позовом ЛКП «Варшавське-407» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 в користь ЛКП «Варшавське-407» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 5270 грн. 25 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 в користь ЛКП «Варшавське-407» сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 В апеляційній скарзі стверджують про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, яка, на їхню думку, нібито існувала станом на серпень 2012 року, а в позовній заяві позивач просив суд стягнути заборгованість за послуги надані за період з 1.02.2009 року по 30.11.2014 року, хоча доказів звернення із заявою про стягнення заборгованості за період з серпня 2012 року в порядку передбаченому п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України не надає. Стверджують, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо частини вимог. Посилаються, що позивач двічі звертався в порядку позовного провадження. Крім того, зазначають, що між позивачем як балансоутримувачем будинку та ними нема договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг, зі сторони позивача не надходило жодних пропозицій щодо укладення договору. Також посилаються на те, що позивачем не надано детального розрахунку (помісячно) заборгованості за період з червня 2009 року по липень 2015 року. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення представника ЛКП «Варшавське-407» - Баран О.О.про заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено такі обставини.

Відповідачі по справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 і останні зареєстровані та проживають у вказаній квартирі.

Відповідачам надаються послуги теплопостачання.

Відповідачці ОСОБА_2 для здійснення оплати за надані послуги відкрито особовий рахунок НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідачі наданими послугами користувались, однак такі не оплачували в повному об»ємі.

Висновок суду відповідає дослідженим доказам - даним рахунків за теплову енергію ЛМКП «Львівтеплоенерго», направленим ЛКП «Варшавське-407»(а.с.78-115), даними квитанцій відповідачів про оплату (а.с.118-129, 131-144, 146-157), даним розрахунку нарахування і оплати послуг (а.с.215-216).

Посилання апелянтів на відсутність письмового договору про користування послугами не стверджує відсутність зобов"язань по оплаті послуг, оскільки користування послугами та відкриття особового рахунку слід вважати укладенням договору.

Відповідно до вимог ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку і його технічного обладнання та повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Виходячи з положень ст.ст. 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов"язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

А відтак, оскільки відповідачі по справі не проводили повну оплату в повному об»ємі за надані послуги, в зв"язку з чим утворилась заборгованість, колегія суддів вважає, що рішення про задоволення позову і стягнення заборгованості відповідає зібраним доказам і положенням закону.

Посилання апелянтів на те, що судом не досліджено правомірність нарахування вартості послуги по двоставковому тарифу є безпідставними, так як такий визначено органом місцевого самоврядування відповідно до його повноважень і доказів про скасування вказаного тарифу суду не подано.

Інші доводи апеляційної скарги не стверджують про порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, такі не грунтуються на досліджених доказах на положеннях закону, в зв"язку з чим не приймаються до уваги.

Разом з тим, постановою Верховного Суду України №6-214цс/15 від 21.01.2015 року визначено таку правову позицію. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Матеріалами справи стверджується, що позивач по справі 27.05.2011 року звертався з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів за період з 1.02.2009 року, і виданий судовий наказ скасовано ухвалою від 17.10.2011 року. (а.с.48-49)

Також з матеріалів справи видно, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 1.06.2009 року до 30.04.2015 року (а.с.179-180), та, що з позовом останній звернувся 24.12.2014 року (а.с.1).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Відповідачам подано суду заяву про застосування позовної давності. (а.с.220)

А відтак, колегія суддів вважає, що судом не враховано, що 27.05.2011 року строк позовної давності був перерваний, а позов поданий 24.12.2014 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, який сплив 28.05.2014 року.

А відтак, суму заборгованості слід визначити в межах строку позовної давності, тобто з 24.12.2011 року, в зв»язку з чим рішення суду змінити та стягнути солідарно з відповідачів 2527 грн. 71 коп. заборгованості за постачання теплової енергії.

Також, поза увагою суду залишилось те, що солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено, а тому в частині солідарного стягнення судових витрат рішення суду слід змінити та стягнути з кожного з відповідачів пропорційно до розміру задоволених вимог по 21 грн. 50 коп. судових витрат в користь позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 13 липня 2015 року в частині визначенння розміру заборгованості та судових витрат змінити. Зменшити суму заборгованості, яка підлягає стягненню та визначити таку в розмірі 2527 (дві тисячі п»ятсот двадцять сім) грн. 71 (сімдесят одна) коп. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 в користь ЛКП «Варшавське-407» по 21 (двадцять одній) грн. 50 (п»ятдесят) коп. судових витрат з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Ніткевич А.В.

Приколота Т.І.