Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1330/15 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.,

Онищенка Е.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного навчального закладу "Запорізьке вище професійне училище "Моторобудівник" на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2014 року по справі за позовом Державного навчального закладу "Запорізьке професійне училище "Моторобудівник" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу з оплати за користування житловою площею та комунальні послуги-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2014 року ДНЗ "Запорізьке ВПУ "Моторобудівник" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу з оплати за користування житловою площею та комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі проживають у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться на балансі позивача та мають заборгованість з оплати за користування житловою площею та комунальні послуги з жовтня 2010 року по травень 2014 року в загальній сумі 11 389, 17 грн., які позивач і просив суд стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ористь ДНЗ "Запорізьке ВПУ "Моторобудівник" заборгованість за користування житловою площею та комунальні послуги за період нарахувань з липня 2011 року по вересень 2011 року на загальну суму 267, 98 грн., а також 243, 6 грн. судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДНЗ "Запорізьке ПУ "Моторобудівник" подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до п. п. 16, 18 Примірного положення про гуртожитки (далі - Примірне положення), затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, робітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, мають право користуватися приміщеннями культурно-побутового призначення, обладнанням, інвентарем гуртожитку та комунально-побутовими послугами та зобов'язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду (п. 38 Примірного положення).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України та ст. 1, 7, 19 Закону цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник житла, споживач, виконавець, виробник.

Судом встановлено, що згідно довідки №16 від 27.05.2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 мешкають в гуртожитку позивача за адресою АДРЕСА_2.(а.с.6).

Проте з цієї довідки не можливо встановити в якій саме кімнаті мешкають відповідачі та з якого часу.

Разом з тим відповідачи заперечуючи проти позову зазначили, що не проживають у гуртожитку позивача з жовтня 2011 року та на підтвердження цього надали суду виписку з будинкової книги про склад сім"ї №569 від 13.11.2014 (а.с.67) та паспорт з відміткою про реєстрацію в АДРЕСА_1. (а.с.65).

Під час апеляційного розгляду апелянтом також не було надано належних доказів щодо проживання відповідачів у зазначений період в гуртожитку в кімнаті 505.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд першої інстанції, з посиланням на ч.4 ст.267 ЦК України, правильно застосував строк позовної давності про який було заявлено стороною у справі та частково задовольнив позовні вимоги за період нарахувань з липня 2011 року по вересень 2011 року на загальну суму 267, 98 грн.

Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного навчального закладу "Запорізьке професійне училище "Моторобудівник" відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: