У х в а л а

ІМенем УКраїни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу у Київській області Губенко Т.А., ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Маріної Оксани Юріївни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 18 вересня 2007 року між останнім та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 9,6 % річних строком до 16 вересня 2022 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору між банком і ОСОБА_7 було укладено договір поруки та між банком і ОСОБА_5 - договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1 га за зазначеною адресою. 13 травня 2008 року та 21 серпня 2008 року між сторонами укладено додаткові договори до кредитного договору, за умовами яких збільшено процентну ставку до 11,5 % річних та змінено графік погашення заборгованості. Враховуючи те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, відчужив майно, яке було предметом іпотеки, ОСОБА_8, просило задовольнити позов.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Маріна О.Ю., яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що іпотека на час переходу права власності на нерухоме майно до ОСОБА_3, у зв'язку з визнанням договору іпотеки недійсним, припинилася, нерухоме майно втратило статус іпотечного, а скасування після цього рішення суду, яким договір іпотеки був визнаний недійсним, не тягне за собою перехід обов'язку за договором іпотеки до ОСОБА_3, право власності на нерухоме майно якого ніким не оспорюється, відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», оскільки відповідач придбав не іпотечне майно, як зазначено в цьому Законі, а майно вільне від будь-яких обтяжень.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна.

Судами встановлено, що 18 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 9,6 % річних строком до 16 вересня 2022 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між банком і ОСОБА_7 було укладено договір поруки та між банком і ОСОБА_5 - договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1 га за зазначеною адресою.

13 травня 2008 року та 21 серпня 2008 року між сторонами укладено додаткові договори до кредитного договору, за умовами яких збільшено процентну ставку до 11,5 % річних та змінено графік погашення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2010 року у справі № 2-1652/2010 за позовом ОСОБА_5 до ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центрального регіонального управління» ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», було визнано недійсним договір іпотеки від 18 вересня 2007 року, укладений між банком та ОСОБА_5, зобов'язано приватного нотаріуса Губенко Т.А. виключити з реєстру іпотек та заборон запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки від 18 вересня 2007 року, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, що розташована за вказаною адресою.

25 січня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договори купівлі-продажу цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки на якій він розташований.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2011 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_5, зустрічні позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь банку 2228840 грн 92 коп. заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 23 вказаного Закону у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як вбачається з долученого до справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, 14 березня 2014 року внесено запис про обтяження житлового будинку 18 по вул. Кільцевій у м. Біла Церква Київської області та земельну ділянку за цією адресою, підставою виникнення якого був договір іпотеки від 18 вересня 2007 року (т. 2 а. с. 12).

При вирішенні спору суди наведеного не врахували, ніякого висновку з приводу цієї обставини не зробили, не з'ясували можливості звернення стягнення на предмет іпотеки при наявності запису про обтяження майна на час вирішення спору та дійсності договору іпотеки, на підставі якого виникло обтяження.

З огляду на викладене, порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи необхідно врахувати наведене, перевірити можливість застосування при вирішенні спору правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі № 6-201цс14, прийнятій цим судом у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Маріної Оксани Юріївни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук