Провадження № 2/201/3066/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді Ходаківського М.П.

при секретарі Поддєлковій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 березня 2013 року між ним та громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої позивач передав відповідачу грошову позику у розмірі 5 000,00 доларів США, що в грошовому еквіваленті у національній валюті на день передачі грошей складало 40 750, 00 грн. Згідно з домовленістю між сторонами відповідач зобовязався повернути зазначену суму позивачу протягом шести місяців до 13 вересня 2013 року. Однак зазначені кошти відповідач не повернув, тому позивач просив стягнути з відповідача суму у розмірі 179 678,05 грн., оскільки позивач за цей час зазнав інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами, а також понесені витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності (а.с. 26).

Відповідач до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом публікації оголошення у пресі (а.с. 32), про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 12 березня 2013 року між ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким останній отримав суму у розмірі 5 000,00 доларів США, що в грошовому еквіваленті у національній валюті на день передачі грошей склало 40 750, 00 грн., яку останній зобовязався повернути до 13 вересня 2013 року, про що видав відповідну розписку (а.с. 7).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В порушення зазначених норм закону відповідач свої зобовязання не виконав та не повернув позивачу кошти. На неодноразову вимогу позивача повернути суму боргу відповідач борг не повернув. Після звернення позивача до суду відповідач так і не повернув суму боргу.

При застосуванні ч. 2 ст. 625 ЦК, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, суд враховує наступне: підлягає індексації лише грошова одиниця України (гривня), а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні.

У зв'язку з чим вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 58 103,76 грн. не підлягає задоволенню.

Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від суми заборгованості суд приходить до висновку про їх обгрунтованість. Таким чином за період з березня 2013 року по березень 2015 стягненню за цією вимогою підлягає 7 174,29 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки ніяких інших доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором позики суду не надано.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 530, 625 ЦК України ст. ст. 15, 60, 88, 213, 215, ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргузадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) 121 574 грн. (сто двадцять одна тисяча пятсот сімдесят чотири гривні 29 коп.), з яких 114 400, 00 грн. сума основного боргу, 7 174 (сім тисяч сто сімдесят чотири) гривень 29 копійок 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) 1 215 (одна тисяча двісті пятнадцять) гривень 74 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.П.Ходаківський