У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Каланчацька районна державна адміністрація Херсонської області, про визнання права на спадщину, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на спадщину.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка - ОСОБА_4, вона прийняла спадщину. Проте, залишилося неуспадкованим фермерське господарство «Гіацинт» та земельна ділянка площею 47,7 га, стосовно яких Каланчацька державна нотаріальна контора винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Підставою для винесення постанови є те, що у фермерському господарстві «Гіацинт» відсутнє майно, тому воно не є цілісним майновим комплексом. Позивачка вважала, що вона має право успадкувати за законом права чоловіка як засновника фермерського господарства, а також права і обов'язки згідно зі статутом господарства та Законом України «Про фермерське господарство». Всі ці права та обов'язки пов'язані з майновими правами спадкодавця.

Враховуючи вказане, позивачка просила визнати за нею право на спадщину на фермерське господарство «Гіацинт» з усіма правами та обов'язками засновника цього господарства, які належали спадкодавцю та визначених статутом цього господарства. Також просила визнати за нею право на спадщину на право постійного користування землею площею 47,7 га., наданої спадкодавцю для ведення фермерського господарства у відповідно до Державного акту від 12.05.1997 року.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 04 липня 2014 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право спадщини на фермерське господарство «Гіацинт» з усіма правами та обов'язками засновника цього господарства, які належали спадкодавцю та визначених статутом цього господарства.

Визнано за ОСОБА_1 право спадщини на право постійного користування землею площею 47,7 га, наданої спадкодавцю для ведення фермерського господарства відповідно до державного акта від 12 травня 1997 року.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 22 квітня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для визнаня за ОСОБА_1 право спадщини на фермерське господарство та право спадщини на право постійного користування землею.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Судами встановлено, що 20 січня 1997 року відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію було зареєстроване фермерське господарство «Гіацинт», розташоване у смт Каланчак Херсонської області, голова господарства - ОСОБА_4 Для ведення селянського (фермерського) господарства йому було виділено земельну ділянку площею 30,9 га на праві постійного користування, що підтверджується державним актом від 12.05.1997 року. Рішенням сесії Каланчацької районної ради від 27 жовтня 2000 року № НОМЕР_1 фермерському господарству «Гіацинт» надано у користування ще 16,76 га землі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті спадщину прийняла його дружина, позивачка ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 березня 2013 року за реєстровим № НОМЕР_1, видане державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори.

На думку позивачки, залишилося неуспадкованим фермерське господарство «Гіацинт», створене на земельній ділянці площею 47,7 га. У цій частині Каланчацькою державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки у заявника відсутні правовстановлюючі документи на майно фермерського господарства як цілісного майнового комплексу.

Згідно з вимогами ст. 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Виходячи з положень ст. 182 ЦК України, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов'язання.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що правовстановлюючі документи на фермерське господарство «Гіацинт» як цілісний майновий комплекс відсутні, в в'язку з чим суд апеляційної інстанції вірно виходив з відсутності підстав для визнання за позивачкою право спадщини на фермерське господарство.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських земель (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій).

Згідно ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України у редакції, що діяла на час відкриття спадщини та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відсуджуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки законом передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису, а такого договору між ОСОБА_4 та Каланчацькою міською радою не існувало, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права спадщини на право постійного користування земельною ділянкою площею 47,7 га за спадкоємцем ОСОБА_4

При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов також вірного висновку про те, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, наданий ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства, надавав останньому лише право користуватися земельною ділянкою.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

О.В. Cтупак