Справа № 507/461/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р.

Любашівський районний суд Одеської області

у складі : головуючого судді Гнатюка В.О.

при секретарі Гончар В.В.,

за участю представників сторін

адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Любашівка справу за позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про визнання права власності на ? частину нежитлового приміщення магазину зі складом та про виділ частки із майна , що є у спільній частковій власності ,

встановив :

01.04.2015 р. ОСОБА_3 звернулась до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 про виділ частки із майна , що є у спільній частковій власності та усунення перешкод у користуванні власністю , обґрунтовуючи свою вимогу тим , що рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 р., залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.01.2015 р. , визнано її право власності на ? частку нежитлового приміщення магазину зі складом , розташованого в смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області , вул.. Шевченко, 10.

Посилаючись на те , що відповідач перешкоджає користуватись їй її часткою зазначеного приміщення , просила суд виділити їй в натурі її частку у спільній частковій власності нежитлового приміщення магазину зі складом , розташованого в смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області , вул.. Шевченко, 10 , а саме : приміщення 1-1 площею 24,5 кв.м , приміщення 1-2 площею 9,7 кв.м. Виділити відповідачу в натурі приміщення 2-1 площею 34,15 кв.м. Усунути перешкоди в користуванні своєю власністю , зобов»язавши відповідача не чинити перешкод у користуванні нею належною їй часткою вказаного нежитлового приміщення магазину зі складом.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 29.04.2015 р. провадження у вказаній справі було зупинено до вирішення справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29.01.2015 р. та рішення Любашівського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 р.,

15.09.2015 р. до Любашівського районного суду Одеської області надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ , якою рішення Любашівського районного суду Одеської області від 21.10.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29.01.2015 р. в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку нежитлового приміщення магазину зі складом скасовано , справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 17.09.2015 р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку нежитлового приміщення магазину зі складом та позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна , що є у спільній частковій власності та усунення перешкод у користуванні власністю об»єднано в одне провадження.

В ході розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги. З врахуванням уточнених позовних вимог зазначила, що за час проживання у шлюбі вона та відповідач ОСОБА_4 придбали відповідно до договору купівлі- продажу нерухомого майна від 21.12.2001 р. нежитлове приміщення магазину зі складом , розташоване за адресою : смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області , вул.. Шевченко , 10 . Відповідач ОСОБА_4 при укладенні даного договору діяв як фізична особа , а не як фізична особа підприємець та не реалізовував при цьому свою господарську компетенцію як фізична особа підприємець.

Посилаючись на те , що зазначений магазин був придбаний за спільні кошти подружжя 21 грудня 2001 р., тому є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України , ст.. 60 СК України , просила суд поділити його, визнати її право власності на ? частину нежитлового приміщення магазину зі складом , розташоване за адресою : смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області , вул.. Шевченко , 10, виділити їй в натурі її частку у спільній частковій власності на нежитлове приміщення магазину зі складом , розташоване за адресою : смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області , вул.. Шевченко , 10 , а саме

приміщення 1-1 площею 24,5 кв.м , приміщення 1-2 площею 9,7 кв.м. Виділити відповідачу в натурі приміщення 2-1 площею 34,15 кв.м. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі.

Позивачка в судовому засіданні уточнений позов підтримала.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що з 1998 року він фактично займався разом з позивачкою підприємницькою діяльністю. У 2000 р. він зареєструвався як суб»єкт підприємницької діяльності. У 2001 р. придбав за спільні кошти подружжя для здійснення підприємницької діяльності нежитлове приміщення магазину зі складом, розташоване за адресою : смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області , вул.. Шевченко , 10 під назвою «Книги» , яке перейменував у «Адмірал». З часу придбання вказаного магазину до теперішнього часу він використовує його для здійснення підприємницької діяльності. У 2003 році позивачка зареєструвалась як суб»єкт підприємницької діяльності. Частину приміщення зазначеного магазину орендувала для здійснення підприємницької діяльності. Відповідач також заявив , що у зв»язку з тим , що магазин «Адмірал» був куплений за спільні кошти подружжя , він згоден виплатити позивачці 49 тисяч гривень.

Вислухавши сторони , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позови не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено , що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1997 р. по 27.02.2015 р. Під час шлюбу у 2001 р. відповідач з метою використання у підприємницькій діяльності за спільні кошти подружжя придбав нежитлове приміщення магазину зі складом, розташоване за адресою : смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області , вул.. Шевченко , 10 ( далі спірний магазин) під назвою «Книги» , яке перейменував у «Адмірал». Спірний магазин відповідач використовує для здійснення підприємницької діяльності з моменту придбання до теперішнього часу.

Суд не погоджується з аргументом представника позивачки про те , що відповідач придбав спірний магазин за спільні кошти подружжя як фізична особа , а не як фізична особа підприємець , виходячи зі слідуючого.

З договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.12.2001 р. видно , що відповідач купив на аукціоні 22.10.2001 р. за 20000 гривень магазин «книги» заплазького робкоопу , що знаходиться в смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області , вул.. Шевченко , 10 ( т.1 а.с.- 151)

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 як фізична особа - підприємець був зареєстрований 12 грудня 2000 р. ( т.1 а.с. 176)

Відповідно до довідки Любашівського РБТІ від 01.01.2002 р. № 3-128-128 зазначений магазин «книги» був зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу від 21.12.2001 р. ( т.1 а.с.- 152 )

Як пояснили в судовому засіданні в якості свідків сторони , вони з 1998 року почали займатись підприємницькою діяльністю. Спочатку здійснювали торгівлю на розкладушці, потім придбали «Батіскаф» , після чого - магазин «Візит» , а в 2001 р. за спільні кошти подружжя відповідач придбав спірний магазин з метою його використання у підприємницькій діяльності.

Дані пояснення узгоджуються з поясненням допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивачки про те , що факт придбання відповідачем спірного магазину не свідчить про те , що було створене підприємство , виходячи з такого.

Як вбачається з рішення №23-ХХІУ Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області від 22.10.2002 р ., Зеленогірська селищна рада вирішила надати дозвіл на розміщення об»єкту торгівлі магазину « Адмірал» загальною площею 68,3 кв.м. , розташованого по вул.. Шевченка , 10, ОСОБА_4 для торгівлі

промисловими та продовольчими товарами. Кількість працюючих 2 чол. Режим роботи з 7.00 до 22.00 без вихідних і перерви на обід.( т.1 а.с.- 218 )

Відповідно до рішення №102-ХХІУ Зеленогірської селищної ради від 07.09.2004 р. приватному підприємцю ОСОБА_4 надано у довгострокову оренду строком на 10 років з правом викупу земельну ділянку розміром 68,3 кв.м. для розмішення магазину «Адмірал» на території смт Зеленогірське.( т.1 а.с.-219)

Як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у магазині «Адмілал» постійно з моменту створення працювали наймані відповідачем працівники. Дані пояснення узгоджуються з наданими відповідачем в судовому засіданні трудовими договорами , витягу з трудової книжки , з яких видно , що відповідачем укладались трудові договори з працівниками , які працювали у спірному магазині.

Судом установлено , що в теперішній час відповідач використовує спірний магазин для здійснення підприємницької діяльності.

Так , допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач пояснив , що в даний час він як суб»єкт підприємницької діяльності через спірний магазин укладає договори поставки продуктів харчування з дитячим садком , будинком інвалідів. В даний час його дружина орендує частину приміщення спірного магазину як суб»єкт підприємницької діяльності. Він здійснює поставку продуктів харчування та спиртних напоїв у спірний магазин . Отриманий прибуток від торгівлі у даному магазині використовується в інтересах його нової сім»ї. Крім того , частину приміщення спірного магазину він надав в оренду громадянці ОСОБА_8 , яка сплачує йому відповідну орендну плату. Дані факти не заперечувала в судовому засіданні позивачка .

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини , визнані сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відносини стосовно майна фізичної особи - підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Закону України "Про підприємництво".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємництво» ,підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Проголошена в ч. 1 ст. 3 цього Закону свобода підприємницької діяльності, згідно з якою підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству, розкривається через принципи підприємницької діяльності, зазначені в ст. 5 Закону.

Зокрема, принципами підприємництва є вільний вибір діяльності, залучення на добровільних засадах до здійснення підприємницької діяльності майна та коштів юридичних осіб і громадян, вільне розпорядження прибутком, що залишається після внесення платежів, установлених законодавством, тощо.

Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Свобода договору полягає, зокрема, у вільному вияві волі сторін, у тому числі у підприємницькій, господарській діяльності, на вступ у договірні відносини, у можливості вільно обирати собі партнерів у договірних відносинах, у визначенні умов договору тощо. Результатом наділення юридичних осіб - приватних підприємств і фізичних осіб - підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності.

Відповідно до ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, та фізичні особи - громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. Однією з організаційних форм господарювання є підприємство (ст. 62 ГК України).

Підприємство, засноване на приватній власності засновника, є приватним підприємством (ст. 63 ГК України).

Таким чином , на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку , що відповідач , придбавши спірний магазин для здійснення підприємницької діяльності і отримавши всі необхідні дозвільні документи фактично створив приватне підприємство.

Судом безспірно встановлено , що позивачка зареєструвалась як суб»єкт підприємницької діяльності у 2003 р. , відкрила свою підприємницьку діяльність у магазині «Автозапчастини», , який придбала в 2005 році за адресою смт Зеленогірське Любашівського району Одеської області , вул.. Шевченко, 5 . Крім того , для здійснення торгівлі табачними виробами та вино-горілчаними напоями позивачка ОСОБА_3 щорічно укладала з відповідачем договір оренди частини приміщення спірного магазину «Адмірал».

У постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 р.( справа № 6-79цс13 ) викладена слідуюча правова позиція :

« в разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства»

Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України зазначена правова позиція є обов»язковою для судів.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст.10,60,61 212-215 ЦПК України , ст.. 3 ЦК України , Законом України « Про підприємництво» , Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-79цс13 , суд

вирішив:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про визнання права власності на ? частину нежитлового приміщення магазину зі складом та про виділ частки із майна , що є у спільній частковій власності, відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Любашівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

суддя В.О.Гнатюк