АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4116/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лозинська М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за договором позики в розмірі 80 000 гривень. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.12.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якої позивач надав ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США для передачі ОСОБА_5 Позивач вказував, що він свої зобов'язання виконав в повному обсязі, проте відповідач після висунення до нього вимоги щодо повернення коштів їх не повернув.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року ОСОБА_3 задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову в повному обсязі. Зазначаючи при цьому про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Відповідач та третя особа по справі будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем не було доведено обставини щодо отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 10 000 доларів США та не обґрунтовано заявлені вимог саме до ОСОБА_5, який виходячи із наданої розписки не є стороною даного договору, а відтак на нього не може бути покладено відповідальність за не виконання договору позики.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою апелянт вказував на те, що ним було передано гроші відповідачеві через його брата ОСОБА_6, у зв'язку з попередньою домовленістю між ним та ОСОБА_5 Цей факт був пов'язаний з проханням ОСОБА_5 на термінове отримання грошей та неможливістю особистої зустрічі. Документом, який посвідчує передання грошової суми є розписка, яка була в подальшому схвалена з боку відповідача, шляхом отримання від нього грошей через ОСОБА_6 Зазначене є підтвердженням укладення договору позики між ним та відповідачем. А відтак, обставини свідчать, що вимоги про повернення грошей за договором позики заявлені саме до належного відповідача, оскільки третя особа виступала лише в якості представника відповідача, та її дії в подальшому були схвалені відповідачем.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи та діючому законодавстві.

Так у ході розгляду справи було встановлено, що 13.12.2011 року Зеленько В.В. була надана розписка Позднякову П.В. за текстом якої : „ ОСОБА_6 від ОСОБА_3 отримав 80 тисяч гривень еквівалент 10 000 доларів США для передачі ОСОБА_5».

У березні 2014 року позивач звернувся до ОСОБА_5 з вимогою про повернення грошей у відповідності до розписки від 13.12.2011 року.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такс самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

А відтак, правомірним є висновок суду про те, що позивачем не було доведено обставини щодо отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 10 000 доларів США як позики. Та не обґрунтовано заявлено вимоги саме до ОСОБА_5, який виходячи із наданої розписки не брав на себе зобов'язання щодо повернення взятих ним грошових коштів. Тому правових підстав для покладення на відповідача зобов'язань щодо повернення грошових коштів як позики нема.

Не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи твердження позивача про те, що відповідач у ході розгляду справи визнав факт отримання ним грошових коштів від ОСОБА_6.( третьої особи).Так як відповідач визнав, що отримані кошти від позивача свідчать про повернення боргу саме ОСОБА_3

При цьому слід також зазначити, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2013 року( на яке посилався апелянт, як на підтвердження своїх вимог в силу положень ст. 61 ЦПК України ) не встановлено обставин, які б свідчили про укладення договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_5. За текстом рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2013 року ( а.с. 8 -9) вказувалось про неправильність застосування судом норм матеріального права, а саме ст. 1212 ЦК України, оскільки матеріали справи свідчать про наявність відносин позики. Разом з тим наявність боргових зобов'язань саме відповідача по справі, судом апеляційної інстанції не встановлено, тому дане рішення преюдиційного характеру для вирішення даної справи не має.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: