У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мазур Л.М.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про закриття банківського рахунку та повернення грошових коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; Банк) закрити поточний рахунок № НОМЕР_1 та стягнути залишок коштів в сумі 50 000,00 доларів США, що станом на 15 вересня 2014 року еквівалентно 615 606 грн 70 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 серпня 2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського рахунку, відповідно до умов якого Банк відкрив йому зазначений вище поточний рахунок.

Позивач вказав, що 04 серпня 2014 року направив на адресу відповідача заяву про закриття поточного рахунку та повернення розміщених на ньому грошових коштів у сумі 50 500,00 доларів США, однак станом на 15 вересня 2014 року відповіді не отримав, його картковий рахунок не закрито та грошові кошти відповідачем не повернуто.

За викладених обставин просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною 2 ст. 324 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ПАТ КБ «ПриватБанк» на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності на час розгляду справи невиконаних грошових зобов'язань ПАТ КБ «ПриватБанк» перед ним.

Крім того, суд першої інстанції послався на законодавство Російської Федерації, наявність організації «Фонд захисту вкладників», яка взяла на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам Кримських філій ПАТ КБ «ПриватБанк», а також зазначив про те, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк» буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території Автономної Республіки Крим, дійшовши таким чином висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що позивач не надав суду доказів наявності грошових коштів на поточному рахунку, відкритому на ім'я позивача в ПАТ КБ «Приватбанк», як станом на час звернення до суду, так і на час ухвалення судом рішення.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що подана на підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_3 довідка Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 травня 2014 року про наявність у позивача 2-х рахунків в іноземній валюті, зокрема, поточного рахунку № НОМЕР_2 від 18 серпня 2008 року, на якому станом на 15 травня 2014 року знаходиться 50 500,00 доларів США (а. с. 8), не може слугувати належним та допустимим доказом у розумінні ст. 60 ЦПК України на підтвердження існування на час розгляду справи невиконаних грошових зобов'язань відповідача перед позивачем, оскільки у цій довідці не зазначений повний номер рахунку, на якому знаходяться вказані кошти, та вона видана на окупованій території після відкликання ліцензії Банку.

04 серпня 2014 року позивачем на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено заяву про закриття поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритого ним в ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 серпня 2008 року, та про повернення розміщених на ньому грошових коштів у сумі 50 500,00 доларів США, відповіді на яку з Банку ним не отримано (а. с. 9).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підтвердження укладення договору про поточний рахунок фізичної особи від 18 серпня 2008 року позивач надав до суду апеляційної інстанції копію договору № SAMDN9558 про поточний рахунок фізичної особи від 18 серпня 2008 року, на підставі якого банк відкрив йому поточний рахунок № НОМЕР_1 у доларах США, а також копію квитанції від 11 березня 2014 року № SIH7001JFD про внесення коштів та їх наявність саме на цьому рахунку станом на 11 березня 2014 року у сумі 50 500,00 доларів США (а. с. 98, 99)

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

У матеріалах справи відсутнє клопотання банку про витребування у позивача поданих ним оригіналів доказів, обставини, пов'язані з укладенням договору поточного рахунку між сторонами не оспорювались.

Зазначаючи про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності коштів на рахунках на час вирішення спору, апеляційний суд не врахував, що виконання зобов'язань за договором доводиться сторонами. При цьому клієнт повинен довести укладення договору поточного рахунку і внесення коштів на рахунок, а банк має довести виконання покладених на нього договором обов'язків щодо виконання умов вказаного договору, збереження грошей і їх повернення. Неможливість доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Апеляційний суд при розгляді справи обмежився лише правовим аналізом довідки від 15 травня 2014 року, що була видана Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк», та квитанції про переказ коштів від 11 березня 2014 року, дійшовши необґрунтованих та передчасних висновків про недоведеність позову, незважаючи на викладені вище обставини.

Крім того, помилковим та таким, що не ґрунтується на законах України, є посилання суду першої інстанції на законодавство Російської Федерації та наявність організації «Фонд захисту вкладників», яка взяла на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам Кримських філій ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно зі ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Тобто надання банківських послуг здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе за укладеним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час, а згідно із ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право розпоряджатися такими коштами. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків з укладених і дійсних договорів.

Вказані порушення судом першої інстанції вимог чинного законодавства також залишилися поза увагою апеляційного суду, а тому, ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Л.М. Мазур

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук