АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1986/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1071/15Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Карнауха П.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації, про розірвання мирової угоди та визначення місця проживання дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації, про розірвання мирової угоди та визначення місця проживання дитини відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі

Вказує, що їхня з відповідачем спільна дитина - син ОСОБА_4 з травня 2014 року постійно проживає у неї та жодного дня не проживав у батька, у зв'язку з чим умови мирової угоди істотно порушені відповідачем.

Окрім того, вказує, що син не може і не бажає проживати з батьком через погане ставлення до нього, що змусило його піти від нього.

Зазначає, що син бажає проживати з матір»ю у м. Гадяч Полтавської області.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував думку дитини при винесенні рішення, чим порушив ст. 12 Конвенції про права дитини та ст. 171 СК України; не надав оцінку його показам; безпідставно взяв до уваги покази вчителя, клопотання про допит якого не заявлялося; не врахував надані нею докази про наявність необхідних умов для проживання сина з матір»ю, заробітку, сплату аліментів на дитину та звернення до опікунської ради з приводу визначення місця проживання дитини. Звертає увагу на те, що судом був порушений порядок допиту малолітнього ОСОБА_4 в судовому засіданні, її права на подання доказів; на правову допомогу та захист.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 прохає залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, зважаючи на те, що її доводи нічим не підтверджені та спростовуються наявними у справі доказами.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши осіб, що беруть у часть у справі, приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області по цивільній справі №1607/2820/2012, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба в справах дітей Зіньківської РДА Полтавської області, про визначення місця проживання дитини, яка набрала законної сили та не скасована на сьогоднішній день було встановлено та ухвалено: Відповідно тексту мирової угоди, громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Зіньків, Полтавської області, з одної сторони, та громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка с. Мартинівка, Гадяцького району, Полтавської області з іншої сторони, батьки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, які являються сторонами у цивільній справі № 1607/2820/2012, уклали дану мирову угоду про наступне:

«Сторони домовилась укласти мирову угоду, яка стосується їх сімейних прав і обов'язків та предмету позову з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Сторони прийшли до згоди відносно того, що в інтересах дитини їхній син ОСОБА_4 буде постійно проживати із своїм батьком ОСОБА_3 і за взаємною згодою домовились визначити місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, в помешканні АДРЕСА_3

1.Батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

2.Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

3.Сторони погоджуються з тим, що той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

4.За даною мировою угодою мати зобов'язується брати участь у вихованні сина, особисто зустрічатися та спілкуватися з ним в м. Зіньків, має право не менше двох разів на тиждень спілкуватись з дитиною, у вільний від навчання час, брати його на прогулянки поставивши про це до відому батька.

5.Максимальний час спілкування того з батьків який проживає окремо загалом не обмежується, за умови присутності того з батьків з ким проживає дитина, але не може продовжуватись пізніше 20-тої години.

6.У разі якщо спілкування з дитиною буде проходити без присутності того з батьків з яким проживає дитина, таке спілкування може проходити в певний період доби, а саме: у літній час в буденні дні з моменту завершення навчального процесу до 19 години, у вихідні дні з 8-мої до 19-тої години; в зимовий час в буденні дні з моменту завершення навчального процесу до 17-тої години, у вихідні дні з 10-тої до 17-тої години.

7.Мати має право брати на вихідні сина до себе в м. Гадяч, за його згодою та з відому батька, якого вона має про це попередити за два дні.

8.У разі вчинення батьком перешкод матері у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, вона має право звернутись із заявою до органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації про визначення способів її участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а у разі ухилення батька від виконання рішення органу опіки та піклування, мати має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

9.У разі невиконання матері своїх батьківських обов'язків батько має право звернутись із відповідною заявою до органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації, а у разі ухилення її від виконання рішення органу опіки та піклування, має право звернутися до суду з відповідним позовом.

10.Мати зобов'язується брати участь у витратах на утримання дитини в грошовій і (або) натуральній формі та додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (навчанням, розвитком фізичних та творчих здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

11.Сторони домовились про те, що умови щодо порядку спілкування з дитиною того з батьків який проживає окремо діють до досягнення дитиною 10 років та можуть бути переглянуті за згодою батьків після досягнення дитиною відповідного віку.

12.Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, місце проживання дитини з батьками, які проживають окремо, визначається самою дитиною.

13.Дана мирова угода укладена строком до досягнення дитиною повноліття.

14.Мирова угода набуває чинності з моменту її визнання судом.

15.Дану мирову угоду укладено в чотирьох оригінальних примірника, що мають однакову юридичну силу по одному у кожної із сторін, третій примірник залишається в матеріалах судової справи, четвертий органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації.

16.Всі додатки до цієї мирової угоди, які можуть бути укладені в подальшому, а також зміни та доповнення до неї повинні бути визнані відповідним судовим рішенням.

17.Спори, що можуть виникати з приводу виконання сторонами умов даної мирової угоди вирішуються шляхом переговорів, а у випадку неможливості їх вирішення шляхом переговорів, вирішуються судом.

18.Сторони домовились про те, що умови щодо порядку спілкування з дитиною того з батьків який проживає окремо діють до досягнення дитиною 10 років та можуть бути переглянуті за згодою батьків після досягнення дитиною відповідного віку.

Судом встановлено, що умови мирової угоди підписані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 добровільно і відображають їх волевиявлення, їм роз'яснено правові наслідки мирової угоди і закриття провадження в справі передбачене ст.175 ЦПК України.

Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, місце проживання дитини з батьками, які проживають окремо, визначається самою дитиною.

Дана мирова угода укладена строком до досягнення дитиною повноліття.

Мирова угода набуває чинності з моменту її визнання судом (а.с. 20-21,77,78-80).

Також в матеріалах справи наявна інформація про те, що позивач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів, що стягнуті з неї рішенням Зіньківського районного суду від 26.03.2013 р. на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 12.03.2013 р., до досягнення повноліття дитини, розмір якої за Довідкою державного виконавця становить на 01.09.2014 р. 6803,98 грн. (а.с.82-86). Разом з тим, здійснено поштовий переказ № 117 на суму 100,00 грн. на адресу ОСОБА_3 згідно квитанції Укрпошти без дати(а.с.87).

За даними податкової інспекції від 21.11.2014 р. ОСОБА_2 у 2013 р. працювала як оформлений працівник в АТБ-Маркет, з початку 2014 р. та на поточну дату згідно бази даних ОСОБА_2 доходи з офіційних джерел не отримує, також з її слів не працює, доходів з офіційних джерел не отримує.

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, складеного та підписаного головою вуличного комітету та депутатів міської ради від 18.04.2014 р., ОСОБА_2 добросовісно відноситься до виховання сина ОСОБА_4 (а.с. 16).

За Довідкою ОСББ «Пріма» від 16.09.2014 р. ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. Також за даною адресою зареєстровані та проживають мати ОСОБА_8 та брат ОСОБА_9 (а.с. 14).

Дитина сторін ОСОБА_4, 2005 р.н., шкільним закладом характеризується позитивно (а.с. 73, 90).

Актом від 11.09.2014 р., складеним та підписаним депутатами Зіньківської міської ради, встановлено факт проживання ОСОБА_4, 2005 р.н., протягом чотирьох діб кожного тижня у бабусі ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Також Актом від 10.12.2014 р. встановлено, що ОСОБА_4 періодично проживав у бабусі ОСОБА_10 за вищевказаною адресою у період 2013-2014 р.р. Літо провів у матері ОСОБА_2 у м. Гадячі, з 01.09.2014 р. постійно проживає у бабусі ОСОБА_10.(а.с. 96).

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 24.04.2014 р. № 4/3, по питанню визначення місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, вирішено рекомендувати ОСОБА_2 звернутися до суду із заявою про скасування мирової угоди щодо визначення місця проживання дитини (а.с. 15).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог та відсутності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду та вважає, що судом вірно встановлено обставини справи та здійснено системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, зокрема ст.ст. 8,11,12,19 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 7,141,149,150,155,171 СК України, у тому числі міжнародного права, а саме принципи 2,6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, ст.12 Конвенції про права дитини, враховано роз'яснення, що містяться у п. 18 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року.

Колегія суддів звертає увагу на приписи ч.1 ст.3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За умовами мирової угоди ОСОБА_2 не обмежена у своєму праві на спілкування з сином ОСОБА_4, турботу відносно нього та участь у його вихованні.

При ухваленні рішення суд першої інстанції врахував пояснення органу опіки та піклування, педагога, психолога, думку дитини, ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, її вік, стан здоров'я; ту обставину, що позивач офіційно не працює, за місцем проживання не зареєстрована, аліменти на дитину не сплачує; відсутність письмового висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місцем проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з матір"ю, як передбачено ч. 5 ст. 19 СК України.

Доказів щодо порушення відповідачем умов мирової угоди матеріали справи не містять та колегією суддів не встановлені.

Натомість судом першої інстанції встановлено порушення умов мирової угоди саме позивачем ОСОБА_2, яка забрала дитину та не повернула батьку, про що постановлено окрему ухвалу відносно неналежного виконання працівниками служби у справах дітей Зіньківської РДА функціональних обов'язків (а.с.155).

За вказаних обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та зводяться переважно до незгоди з рішенням.

Посилання в апеляційній скарзі на суттєву зміну обставин щодо умов проживання позивача та матеріального забезпечення належними доказами не підтверджені та спростовуються наявними у справі довідками податкової інспекції, державного виконавця про відсутність у позивача доходів та наявність заборгованості по аліментах, відсутність письмового висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місцем проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з матір"ю. Акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 від 18.07.2014 р. (а.с.16) не є належним доказом на підтвердження вимог позивача з огляду на те, що згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Такий висновок суду не надавався.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував думку дитини при винесенні рішення, не надав оцінку його показам; безпідставно взяв до уваги покази вчителя, не врахував надані позивачем докази про наявність необхідних умов для проживання сина з матір»ю, заробітку, сплату аліментів на дитину та звернення до опікунської ради з приводу визначення місця проживання дитини, порушення судом порядку допиту малолітнього ОСОБА_4 не підтверджені належними доказами та не приймаються до уваги з огляду на те, що судом першої інстанції повно досліджені обставини справи, зокрема, з дотриманням приписів ст. 182 ЦПК України в якості свідка за клопотанням позивача був допитаний малолітній ОСОБА_4 у присутності батьків, психолога, педагога та представника органу опіки та піклування, думка яких також заслуховувалась та врахована судом при ухваленні рішення. Також судом враховані інші обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, про що наведено в мотивувальній частині рішення.

Твердження апеляційної скарги про порушення відповідачем умов мирової угоди також нічим не підтверджені, таких обставин не встановлено ні місцевим судом, ні колегією суддів. Акти депутата про те, що дитина проживає з бабусею ОСОБА_10 у той період, коли батько перебуває на роботі, не доводять факт порушення відповідачем умов мирової угоди.

Порушення місцевим судом права позивача на подання доказів, правову допомогу та захист колегією суддів також не встановлено, тому доводи апелянта в цій частині колегією суддів до уваги не приймаються.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: П.М.Карнаух

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун