Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2459/15 Головуючий у 1 інстанції: Гавілей М.М.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Токмацька феросплавна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

26.12.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Токмацького районного суду з позовом до ТОВ «Токмацька феросплавна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що в період з 10.09.2009р. по 23.04.2013р. він працював на посаді охоронника в ТОВ «Токмацька феросплавна компанія». Наказом директора ТОВ «Токмацька феросплавна компанія» № 41-к від 23.04.2013р. його звільнено з посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з переїздом на нове місце проживання. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України з ним при звільненні не проведено повного розрахунку, зокрема, не здійснено оплату праці за роботу в надурочний час. Виплату всіх належних при звільненні сум було проведено 10.07.2014 року. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини підприємства належних працівнику сум в день звільнення підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки, який складає 22 991,70 грн. за період з 25.04.2013р. по 10.07.2014р.

Також позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., заподіяну внаслідок незаконного його звільнення під тиском керівництва ТОВ «Токмацька феросплавна компанія», після чого у нього виник гіпертонічний криз 2 ступеня, він поніс витрати на лікування. Невиплата позивачу всіх належних сум змусила його проживати без засобів до існування, отримуваної ним допомоги по безробіттю було недостатньо, він не мав коштів на придбання опалення.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2015р. у позові відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права,

просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт ОСОБА_2, будучи повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання апеляційного суду 02 квітня 2015р. не з»явився, клопотань про відкладення розгляду справу від нього не надходило, про причини неявки він не сповістив, тому справу розглянуто у його відсутності у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 10.09.2009р. по 23.04.2013р. позивач ОСОБА_2 працював у ТОВ «Токмацька феросплавна компанія».

Наказом № 41-к від 23.04.2013р. його звільнено з роботи з посади охоронника на підставі ст. 38 КЗпП за власним бажанням у зв»язку з переїздом на нове місце проживання.

В день звільнення ТОВ «Токмацька феросплавна компанія» не провело остаточного розрахунку з ОСОБА_2 за роботу в надурочний час, який був проведений 10.07.2014р. у сумі 1944,45 грн. Тому ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до роботодавця про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.04.2013р. по 10.07.2014р., а також моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду з позовом про захист прав у трудових правовідносинах, передбачений ст. 233 КЗпП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 оспорює висновки суду, посилаючись лише на порушення відповідачем його прав, передбачених ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП, але взагалі не обґрунтовує, чому вважає неправильними підстави відмови в позові щодо пропуску тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП.

Колегія вважає, що судом встановлено факт порушення трудових прав ОСОБА_2 щодо несвоєчасної виплати заробітної плати та нездійснення остаточного розрахунку у день звільнення, тому він безпідставно посилається на те, що суд проігнорував такі порушення.

Суд визнав, що ОСОБА_2 за законодавством має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до ст. 117 КЗпП, але воно не може бути захищено у зв»язку з порушенням самим позивачем строків звернення до суду з вимогами про відповідний захист, що є самостійною підставою для відмови в такому позові.

Ці висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і правильно застосовані судом першої інстанції.

Так, відповідно до статті 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.

Суд правильно вказував, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим порушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого порушення, яким є день фактичного розрахунку.

Враховуючи вимоги вказаної спеціальної норми, та те, що остаточний розрахунок здійснений з позивачем 10.07.2014р., а звернувся він до суду з позовом про стягнення сум

у відповідності до ст. 117 КЗпП та моральної шкоди тільки 23.12.2014р., суд обґрунтовано та законно вважав, що порушене право позивача не підлягає судовому захисту через порушенням ним самим строків звернення до суду.

Таким чином, колегія не встановила порушень з боку суду при розгляді цієї справи, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.