АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Перепелюк Л.М., Одинака О.О.

секретар: Кусяк М.Д.

за участю представника відповідача Осовської М.М., представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради, третя особа - ОСОБА_5 про скасування рішення про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради, третя особа - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №382/13 від 12 серпня 2014 року про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Чернівці.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 4852 та зареєстрований 13 вересня 2001 року у Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації.

Зазначає, що 12 серпня 2014 року виконкомом Чернівецької міської ради прийнято рішення №382/13, яким визнано право власності за територіальною громадою АДРЕСА_1

____________________________________________________________________________

№ 22ц-234/15 головуючий по 1 інстанції Дудаков С.Є.

Категорія: 5 доповідач Кулянда М.І.

Вважає, вказане рішення незаконним, таким що порушує її право власності, адже останнє набуте на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 12 вересня 2001 року.

У зв'язку з наведеним, просила суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 382/13 від 12 серпня 2014 року про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Чернівці.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради, третя особа - ОСОБА_5 про скасування рішення про визнання права власності, відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 309 ч. 1 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала правовстановлюючого документу на вказану квартиру, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №382/13 від 12 серпня 2014 року про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом будинкок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ПП «Регіонцентр». В зазначеному будинку розташовані дві квартири. Власником квартири №1 є територіальна громада міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради, а власником квартири № 2 є позивачка ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 4852, та зареєстрований 13 вересня 2001 року у Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації.

В травні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звертаються до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку що право позивачів не є порушеним, оскільки вони не є власниками зазначеної квартири і не мають право витребувати це майно, оскільки на вказану квартиру АДРЕСА_1 видано свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_3, яке є чинним і в судовому порядку не скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2013 року вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 29 січня 2014 року рішення та ухвала вищезазначених судів також залишено без змін.

Вимогами ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК Українита ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Приймаючи вказане рішення міська рада в особі виконавчого комітету не врахувала, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 4852 та зареєстрований 13 вересня 2001 року у Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації.

Даний договір купівлі - продажу та його реєстрація є чинними, судом не скасована, а навпаки, його законність підтверджена рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2013 року, де ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2013 року вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 29 січня 2014 року рішення та ухвалу вищезазначених судів залишено без змін.

За таких обставин, в міської ради в особі виконавчого комітету не було підстав визнавати право власності за територіальною громадою м. Чернівці на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Крім того, рішення міської ради , як правовий акт індивідуальної дії може бути змінено або скасовано, якщо воно суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, вищезазначене рішення є незаконним і таким, що порушує право власності позивачки, а тому воно підлягає скасуванню в частині визнання права власності за територіальною громадою м. Чернівці на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3

У зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції,відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради, третя особа - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №382/13 від 12 серпня 2014 року про визнання право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №382/13 від 12 серпня 2014 року про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за територіальною громадою м. Чернівці, в частині визнання права власності за територіальною громадою м. Чернівці на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3.

Стягнути з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_3 60 грн. 90 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: