У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Мацунича М.В.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення судді Воловецького районного суду від 23 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого за час шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна набутого за час шлюбу.

Рішенням Воловецького районного суду від 23 жовтня 2014 року в задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Позивач не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт та його представник скаргу з наведених підстав підтримали.

Відповідачка та її представник в судове засідання не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд розглянув справу у їх відсутності, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного переконливого доказу того, що нежитлова будівля - павільйон, розташований по вул..Шевченка в с.Колочава набуте сторонами за час перебування у шлюбі чи того, що дане майно належить відповідачі і в неї є правовстановлюючі документи на це майно; крім того, позовна вимога щодо земельної ділянки, розташованої по вул.Шевченка в с.Колочава вже була предметом перегляду в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на твердженні апелянта про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги наданого ним технічного паспорту будівлі павільйону та інших документів, які на думку апелянта є доказами того, що будівля павільйону набута сторонами за час перебування у шлюбі. Також стверджує, що позовна вимога щодо земельної ділянки не була предметом перегляду апеляційним судом, оскільки рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 року вказано тільки, що земельна ділянка належить ОСОБА_2

Однак, з такими доводами апеляційної скарги погодитись не можна на підставі наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.11.1999 року. Згідно рішення Міжгірського районного суду від 31.07.2012 року шлюб між ними розірвано (а.с.29).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених ст. 60 цього Кодексу.

Посилання апелянта на технічний паспорт будівлі павільйону та спростовується наданими відповідачкою довідками, про те, що тимчасова споруда-павільйон, побудована 1974 року в с.Колочава по вул.Шевченка, до 29.01.1993 року рахувався на балансі Колочавського заводу технологічного обладнання та була продана 29.01.1993 року МСП "Колопром", керівником і співвласником якого був ОСОБА_3

Доводи апелянта про те, що вказані довідки можуть стосуватися будь-якого павільйону, оскільки в них не вказана точна адреса не приймається, до уваги, оскільки таке твердження не відповідає дійсності: в довідці №15 від 29.09.2014 року вказано, що павільйон розташований в с.Колочава по вул..Шевченка біля КЗТО (а.с.171).

Також не може бути прийнято до уваги посилання апелянта на те, що позовна вимога щодо земельної ділянки не була предметом розгляду суду на підставі наступного.

З рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 червня 2013 року вбачається, що позивачем ОСОБА_1 ставилась вимога щодо поділу земельної ділянки в с.Колочава по вул..Шевченка, виділеної ОСОБА_2 у приватну власність. У вказаній вимозі ОСОБА_1 було відмовлено. Вказане рішення апеляційного суду набрало законної сили.

Крім цього, в мотивувальній частині вищевказаного рішення апеляційного суду зазначено, що в матеріалах справи вказано різний номер спірної будівлі по вул. Шевченка в с.Колочава Міжгірського району (б/н, №30 та №27 «В»), однак колегією суддів констатовано, що ці номера стосуються однієї і тієї ж будівлі, що підтверджують матеріали справи. Дана обставина не потребує доказування.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі викладеного, слід зазначити, що апелянтом всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України належними та допустимими доказами не доведено обставини, на які він посилається, а тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції та не ґрунтуються на вимогах закону.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 23 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :