АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1419/15 Справа № 204/4166/13 Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т.О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

24 березня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріально контора про витребування майна, визнан6ня права власності в порядку спадкування за законом та стягнення грошової компенсації ? частини успадкованих грошових внесків

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом, після уточнення якого та залишення деяких позовних вимог без розгляду просила провести перерозподіл спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, витребувати від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частину отриманих відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в розмірі 41 886 грн., визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частину отриманих відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в розмірі 41 886 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є рідною дочкою ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько. У 1975 році мати позивачки - ОСОБА_8 разом із нею виїхала на постійне місце проживання до Росії. З батьком позивачка підтримувала родинні відносини до 2005 року, з кінця 2006 року зв'язок був відсутній. Про день смерті батька ОСОБА_2 ніхто не повідомив. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2013 року їй був визначений додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. 24.05.2013 року позивачка оформила заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 Після смерті батька залишилася спадщина, яка складається з наступного майна: однокімнатна квартири АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло; грошових внесків з відсотками, компенсаціями та індексації в філії-Правобережне відділення ВАТ «Державний ощадний банк України; грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексації в ВАТ «Державний ощадний банк України» філія -Дніпродзержинське відділення № 3292; грошового внеску з відсотками в ТОВ «Банк Фамільний» Дніпропетровській філії по рахунку № НОМЕР_8; грошового внеску з відсотками в ВАТ АКБ «АВТОКРАЗБАНК» в Дніпропетровській філії по рахункам № НОМЕР_9, № НОМЕР_10; грошового внеску з відсотками в АКІБ «УкрСиббанк» по рахунках № НОМЕР_11. Загальна вартість спадкового майна у вигляді грошових внесків складає 83 499 грн. 61 коп. 21.03.2007 року ОСОБА_3 одержав у 3 Дніпропетровської державної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначені грошові внески в банках України. 10.06.2013 року представник позивачки - ОСОБА_10 звернулася до 3 ДДНК із заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 Листом було роз'яснено, що у зв'язку із запереченням ОСОБА_3 проти отримання позивачкою спадкового права на майно померлого батька, їй необхідно звернутися до суду з позовною заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину. 23.01.2013 року ОСОБА_3 подарував своїй матері - ОСОБА_4 спадкову квартиру згідно договору дарування. 10.07.2013 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_5 спадкову квартиру, згідно договору купівлі-продажу. Позивачка вважає, що її законні інтереси були порушені, у зв`язку з чим, була вимушена звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.07.2014 року вимоги позивачки в частині внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом були залишені без розгляду (том 2 а.с.49)

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014 року позовні вимоги задоволенні.

Проведено перерозподіл спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Витребувано від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частину отриманих відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в розмірі 41 886 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частину отриманих відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в розмірі 41 886 грн.

Також вирішено питання щодо судових витрат (том 2 а.с.43-48).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 2 а.с.113-118)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 являється рідною донькою ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_12, виданим Заводським відділом РАЦС м. Дніпродзержинська 09.10.2012 року, актова запис № 325 (том 1 а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_7 помер, про що було видано свідоцтво про смерть НОМЕР_13 відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління 09.10.2012 року, актова запис № 7196 (том 1 а.с.12).

Після смерті батька, син ОСОБА_3 07.11.2006 року звернувся до 3 Дніпропетровської державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська із заявою про прийняття спадщини.

21.03.2007 року ОСОБА_3 одержав у 3 Дніпропетровської державної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову квартиру АДРЕСА_1 за реєстром № 2-855, яка яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровським тепловозоремонтним заводом 24.04.1994 року, розпорядження № 310, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентар бюро за № 133п-63, реєстровий номер 17330323 (том 1 а.с.56-57).

21.03.2007 року ОСОБА_3 одержав у 3 Дніпропетровської державної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається: грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексами і філії-Правобережне відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» № 6719 м. Дніпропетровська по рахунках № 8050, № НОМЕР_1, № НОМЕР_14, № НОМЕР_15, № НОМЕР_2, № НОМЕР_16, № НОМЕР_17, № НОМЕР_3, № НОМЕР_18, № НОМЕР_19, № НОМЕР_4, № НОМЕР_20, № НОМЕР_21, № НОМЕР_5, № НОМЕР_22, № НОМЕР_23, № НОМЕР_6, № НОМЕР_24, № НОМЕР_25, № НОМЕР_7, що належали спадкодавцю на підставі довідки № 0148 від 18.01.2007 року, виданим вищевказаним відділенням ощадбанку (а.с.84), грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України» філія-Дніпродзержинське відділення № 3293 по рахунках № НОМЕР_26, № НОМЕР_27, що належали спадкодавцю на підставі довідки № 10422 від 08.12.2006 року, виданої вищевказаним відділенням ощадбанку (том 1 а.с.83), грошового внеску з процентами в ТОВ «Банк Фамільний» Дніпропетровській філії по рахунку № НОМЕР_8, що належав спадкодавцю на підставі довідки № 2/03-372 від 28.11.2006 року, виданої вищевказаним відділення банку (том 1а.с.82), грошового внеску з процентами, в ВАТ АКБ «АВТОКРАЗБАНК» в Дніпропетровській філії по рахунках № НОМЕР_9, № НОМЕР_28, що належав спадкодавцю на підставі довідки № 05/08 від 15.01.2007 року, виданої вищевказаним відділенням (том 1 а.с.81), грошового внеску з процентами, в АКІБ «УкрСиббанк» рахунку № НОМЕР_11, що належав спадкодавцю на підставі довідки № 18-03-275 від 21.03.2007 року, виданої вищевказаним банком (том 1 а.с.85), однієї тисячі дев'яносто чотирьох простих іменних акцій ВАТ «Дніпропетровський завод» загальною номінальною вартістю 273,50 грн., що належали спадкодавцю на підставі виписки № 3412 з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку 6847, виданої ТОВ «Дніпро-Сервіс-Реєстр» 28.11.2006 року, з належними дивідендами ( том 1 а.с.79).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2013 року було призначено ОСОБА_2 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в строк 2 місяці, починаючи з дня вступу рішення в законну силу (том 1 а.с.17-18).

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.04.2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2013 року залишено без змін (том 1 а.с.20).

24.05.2013 року позивачкою було оформлено через нотаріуса Пермського міського нотаріального округу Сарапкіну І.М. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, та направлено до 3 Дніпропетровської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (том 1 а.с.97).

10.06.2013 року представник позивачки - ОСОБА_12 звернулася до 3 Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, виданих 3 ДДНК 21.03.2007 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7

Листом № 1942/02-14 від 10.06.2013 року їй було роз'яснено, що у зв'язку із запереченнями ОСОБА_3 проти її спадкового права на майно померлого батька, позивачці необхідно звернутися до суду з позовною заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщин ( том 1 а.с.108).

Згідно договору дарування від 23.01.2013 року ОСОБА_3, подарував своїй матері - ОСОБА_4 спадкову квартиру АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевим А.В. за реєстром № 104 ( том 1 а.с.161-162).

10.07.2013 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_5 спадкову квартиру згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 10.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевим А.В. за реєстром № 1329 (том 1 а.с.163-164).

Згідно відповіді ПАТ «Банк Фамільний» від 15.07.2013 року вбачається, що грошові кошти по депозитному рахунку № НОМЕР_8, було відкрито на ім'я ОСОБА_7 на підставі договору № 104 від 22.05.2006 року були видані заявою на видачу готівки від 29.05.2007 року ОСОБА_3 в сумі 5006 грн. 20 коп., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року (том 1 а.с.158).

В листі ПАТ «АКБ Банк» від 30.08.2013 року зазначено, що 29.05.2007 року ОСОБА_3 отримав в ДпФ ПАТ «АКБ Банк» на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року, депозит в сумі 3 700 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 18 685 грн. та відсотки у розмірі 430 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 2 172, 31 грн. (том 1 а.с.194).

Із відповіді ПАТ «УкрСиббанк» від 29.08.2013 року вбачається, що рух коштів по пенсійному рахунку № НОМЕР_29 було закрито 31.03.2009 року автоматично банком у зв'язку з відсутністю руху коштів (том 2 а.с.27-31).

Згідно відповіді АТ «Державний ощадний банк України» від 11.09.2013 року вбачається, що згідно заяви на переказ вкладу від 22.08.2009 року ОСОБА_3 з рахунку № НОМЕР_27 перераховано суму 3106 грн. 30 коп. на новий компенсаційний рахунок в установу банку № 6719/0190 м. Дніпропетровськ. Таким чином, рахунок № НОМЕР_27 було закрито 03.09.2009 року (том 1 а.с.201).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені. ОСОБА_2 було усунуто від права спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (том 2 , а.с.32-35).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.02.2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2013 року - скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовлено (том 2, а.с.36-39).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Віндикаційний позов базується на визнанні права власності абсолютним правом, яке не втрачається з незаконним вибуттям речі з володіння власника і переходом до інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 338 Цивільного Кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, коли майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, або викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. Таким чином, у разі придбання майна у особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною, в якій така особа не є, тобто, з застосуванням правового механізму, встановленого ст. 216 Цивільного Кодексу України, незалежно від того, чи відповідає спірна угода закону. Адже результатом задоволення такого позову є застосування наслідків недійсності угоди, які стосуються лише сторін угоди і не поширюються на права особи, яка вважає себе власником спірного майна не будучи стороною угоди. Крім того, як вбачається із п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» 06.11.2009 року № 9 , норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину. Виходячи з наведеного, презюмується можливість витребування спірного майна без вимоги визнання недійсним договору, оскільки спірне майно неможливо повернути шляхом застосування реституції. Крім того, Верховним Судом України у листі-узагальненні «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійними» від 24.11.2008 року звертається увагу на конкуренцію між реституцією та віндикацією при визнанні правочинів недійсними. Вища судова інстанція зазначає, що на відміну від норм ч.1 ст. 216 ЦК норми глави ХХVIV ЦК України є спеціальними, адже у них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема - віндикація. Верховний Суд України наголошує, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передано власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваний, то позов про визнання правочину недійним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто, якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту є визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладання недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку також не має перешкод і для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло у незаконного власника. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

Враховуючи наведені обставини, суд 1 інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про витребування від ОСОБА_5 спадкової квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 2 пункту 23 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Виходячи з зазначеного, суд 1 інстанції дійшов висновку про необхідність визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину витребуваної квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Враховуючи зазначене, суд 1 інстанції дійшов висновку про задовольнити вимоги позивачки про витребування від ОСОБА_3 ? частину отриманих відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в розмірі 41 886 грн. та проведення перерозподілу майна, яке лишилося після смерті ОСОБА_7 й стягнення з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину отриманих відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року грошових внесків з процентами, компенсаційними та індексаціями в розмірі 41 886 грн. підлягають задоволенню, оскільки вона є спадкоємицею першої черги за законом та відповідно до вимог закону вчинила дії, що свідчить про прийняття нею спадщини після смерті батька відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2013 року.

Однак з такими висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Системний аналіз положень ст. ст. 1216, 1218, 1267 ЦК України дає підстави дійти висновку, що на день відкриття спадщини до її складу входило право на квартиру та грошові внески з процентами, компенсаціями та індексаціями яке позивачка-спадкоємиця мала право успадкувати за законом. За умови прийняття позивачкою спадщини у строки, визначені ЦПК України, вона б успадкувала право на ? частину спадщини - ? частину квартири та ? частину грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями.

Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

У разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації (стаття 1280 ЦК України).

Тобто, законом визначено порядок перерозподілу спадщина, а саме, спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

З матеріалів справи вбачається, що не збереглося наступне спадкове майно: квартира та грошові внески в ТОВ «Банк Фамільний» Дніпропетровській філії по рахунку № НОМЕР_8, в ВАТ АКБ «АВТОКРАЗБАНК» в Дніпропетровській філії по рахунках № НОМЕР_9, № НОМЕР_28, в АКІБ «УкрСиббанк» рахунку № НОМЕР_11. Згідно довідок, наявних в матеріалах справи, загальна сума вищевказаних грошових внесків, які отримав відповідач, а відповідно вони не збереглися, з урахуванням процентів, компенсацій та індексацій складає 71577,5 грн., а відповідно після перерозподілу спадщини, згідно ст.. 1280 ЦК України, підлягає стягненню як грошова компенсація ? частина - 35788,75 грн.

Позовні вимого щодо перерозподілу спадкового майна (квартири), яке не збереглося та стягнення грошової компенсації ? її вартості не були предметом розгляду справи, а тому судом не вирішувалися. А спосіб захисту обраний позивачем відносно квартири, враховуючи правовідносини, які склалися між спадкоємцями і порядок вирішення спору, враховуючи, що однин із спадкоємців здійснив відчуження квартири, і вона не збереглася, не може бути застосований.

Що стосується грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексами і філії-Правобережне відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» № 6719 м. Дніпропетровська по рахунках № 8050, № НОМЕР_1, № НОМЕР_14, № НОМЕР_15, № НОМЕР_2, № НОМЕР_16, № НОМЕР_17, № НОМЕР_3, № НОМЕР_18, № НОМЕР_19, № НОМЕР_4, № НОМЕР_20, № НОМЕР_21, № НОМЕР_5, № НОМЕР_22, № НОМЕР_23, № НОМЕР_6, № НОМЕР_24, № НОМЕР_25, № НОМЕР_7 та грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України» філія-Дніпродзержинське відділення № 3293 по рахунках № НОМЕР_26, № НОМЕР_27, то вони збереглися, відповідач їх реально не отримав, а тому стягнення грошової компенсації по ним, про що було заявлені позовні вимоги, не передбачено.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню в частині грошових внесків отриманих відповідачем.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне позивачці роз'яснити, що вона, як спадкоємець, не позбавлена права здійснити захист своїх прав шляхом звернення до суду з позовом до відповідача та вимагати перерозподілу її частики у спадковому майні шляхом стягнення грошової компенсації відповідно до її частки у спадковому майні, що не збереглося (квартири), відповідно до ч. 2 ст. 1280 ЦК України, про що також зазначено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та шляхом перерозподілу спадкового майна яке збереглося (грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексами і філії-Правобережне відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» № 6719 м. Дніпропетровська по рахунках № 8050, № НОМЕР_1, № НОМЕР_14, № НОМЕР_15, № НОМЕР_2, № НОМЕР_16, № НОМЕР_17, № НОМЕР_3, № НОМЕР_18, № НОМЕР_19, № НОМЕР_4, № НОМЕР_20, № НОМЕР_21, № НОМЕР_5, № НОМЕР_22, № НОМЕР_23, № НОМЕР_6, № НОМЕР_24, № НОМЕР_25, № НОМЕР_7 та грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України» філія-Дніпродзержинське відділення № 3293 по рахунках № НОМЕР_26, № НОМЕР_27,), оскільки вирішити питання щодо захисту вищевказаних порушених прав під час розгляду даної справи не можливо, бо вищевказані позовні вимоги не були предметом розгляду по справі, а відповідно до згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне, скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014 року, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію ? частину отриманих грошових внесків в сумі 35 788,75 грн. та судові витрати в сумі 357,88 грн., відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І В Ш И В:

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ? частину отриманих грошових внесків в сумі 35 788,75 грн. та судові витрати в сумі 357,88 грн.

В іншій частині позову - відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: