Справа № 759/1415/15-ц Головуючий у І інстанції П'ятничук І.В.
Провадження № 22-ц/780/6091/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 29 05.11.2015
У Х В А Л А

іменем України

05 листопада 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Апеляційного суду м. Києва, Печерського районного суду м. Києва, треті особи: Президент України Порошенко Петро Олексійович, Верховна Рада України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до суду із вказаним вище позовом, який мотивували тим, що їх справи розглядалися різними судами, в тому числі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, проте судами не було постановлено жодного правосудного рішення. Таке спонукало їх започаткувати справу щодо відповідальності держави за завдану судовою владою шкоду. Завдана їм моральна шкода полягає в тому, що вони в судах отримували судові рішення, які за формою відповідають закону, але за змістом не є правосудними, ухвалені з порушенням Конституції України і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, без застосування практики Європейського суду з прав людини. В результаті чого вони отримали значний обсяг душевних, психічних ушкоджень морального стану, зокрема тяжкість вимушених змін у житті, виробничих стосунках, знижено престиж позивачів, ділову репутацію, ними прикладено значних моральних та матеріальних затрат на ведення в судах справ, а тому виникла необхідність поновлення морального стану.

У зв'язку із наведеним, посилаючись на ст.ст. 8, 19, 55, 56, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173-1175, ч.6 ст.1176 ЦК України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просили відшкодувати на їх користь моральну шкоду, завдану судовою владою за рахунок Державного бюджету України по 51000 грн. кожному з урахуванням вимог ст.23 ЦК України, з розміру відшкодованої моральної шкоди 50% відшкодування направити на розбудову Збройних Сил України.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 22 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове правосудне. Скаргу мотивують тим, що рішення не відповідає ст.ст.212-214 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1173-1175, ч.6 ст.1176 ЦК України, ст.ст. 5, 8, 19, 41, 55, 56, 124 Конституції України, ст.ст.1,6,13 Протоколу одинадцятогоКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач ОСОБА_2 (від свого імені та від імені інших апелянтів), а також Печерський районний суд м.Києва подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Решта учасників справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, їх неявка учасників відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог. При цьому суд виходив з того, що позивачами не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, на підтвердження заподіяння їм шкоди з боку відповідачів, в тому числі доказів постановлення судами незаконних рішень.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.ст.1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, чи їх службовою або посадовою особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи осіб.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ВДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Кіровоградській області, державного виконавця ВДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Кіровоградській області Єременка Д.В., Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2014 року.

Також, встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 15 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 15 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_2, ТОВ АПФ «Агроділо», ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2014 року касаційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м.Києва від 15 жовтня 2014 року залишена без руху, а ухвалою цього ж суду від 1 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2

Крім того, встановлено, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 3 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 28 травня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ТОВ АПФ «Агроділо», ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Крім того, встановлено, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 29 жовтня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ТОВ АПФ «Агроділо», ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м.Києва від 29 жовтня 2014 року.

Позивачі обгрунтовують свої вимоги тим, що в результаті ухвалення судами як вони вважають неправосудних рішень їм завдано моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.5 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

За змістом даної норми підставою відшкодування державою шкоди, завданої фізичній особі в результаті постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, є наявність в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину, що встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

За таких обставин, з огляду на відсутність незаконності дій з боку судових органів, в тому числі відсутність передбачених законом доказів постановлення незаконного (неправосудного) рішення, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні прозову.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення не відповідає ст.ст.212-214 ЦПК України, ст.ст. 5, 8, 19, 41, 55, 56, 124 Конституції України, ст.ст.1,6,13 Протоколу одинадцятогоКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод безпідставні. Суд хвалив рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися на підтвердження своїх доводів і заперечень, оцінив належність і допустимість поданих доказів та навів мотиви відмови у позові, які є чіткими і зрозумілими та грунтуються на вимогах закону.

Доводи апелянтів про необхідність застосування судом при вирішенні спору ч.6 ст.1176 ЦК України безпідставні, поскільки обставини, якими позивачі обгрунтовують свої позовні вимоги (підстави позову), є на їх думку ухвалення судами неправосудних рішень, тоді як ч.6 ст.1176 ЦК України врегульовує відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії, бездіяльності чи незаконного рішення суду, яка відшкодовується на загальних підставах. Отже в ч.6 цієї статті йдеться про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії, тобто такої, яка не передбачена в частинах1-5 цієї статті. В даному випадку як вище вказувалося позивачі на обгрунтування своїх вимог посилаються на неправосудність судових рішень, що прямо врегульовано ч.5 ст.1176 ЦК України.

Посилання апелянтів на неврахування неправосудності ухвалених судами рішень колегія суддів вважає необгрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно роз'яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верхоівного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

З огляду на відсутність доказів про неправосудність ухвалених рішень доводи безпідставні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: