Справа № 2-227/11 Головуючий у І інстанції Рудик Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/4141/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 26 01.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Антоненко В.І.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 06 травня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

встановила:

У березні 2011 року ПАТ "Укргазбанк" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованостіта просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору № 151-ф/08 від 13 березня 2008 року 191385,45 доларів США року та 138 643, 67 грн., посилаючись на те, що відповідач умов кредитного та іпотечного договорів не виконує та допустила зазначену заборгованість.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 200781,53 доларів США року та 212662,89 грн., з яких 137411 доларів США сума кредиту, що підлягає достроковому стягненню, 28149,36 доларів США заборгованість по кредиту прострочена; 820,78 доларів США - заборгованість по процентах прострочена; 34399,89 доларів США - заборгованість по процентах прострочена; 55497,60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та 157165,29 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 06 травня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору № 151-ф/08 від 13 березня 2008 року 200 781,53 доларів США року та 212 662, 89 грн., з яких 137 411 доларів США сума кредиту, що підлягає достроковому стягненню, 28 149, 36 доларів США заборгованість по кредиту прострочена ; 820, 78 доларів США - заборгованість по процентах прострочена; 34 399, 89 доларів США - заборгованість по процентах прострочена; 55 497, 60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та 157 165, 29 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів; штраф за порушення договірних зобов'язань щодо страхування предметів іпотеки : за договором іпотеки № 1 від 13 березня 2008 року - 465 905 грн. Х 5 % = 23295, 25 грн. ; за договором іпотеки № 2 від 13 березня 2008 року - 927 100 грн. Х 5 % = 46355 грн., 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи , 1700 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що в порушення положень договору банком в односторонньому порядку змінено процентну ставку; судом неправильно стягнуто штраф за порушення договірних зобов'язань щодо страхування предметів іпотеки через невідповідність вимогам закону оцінки вартості майна; стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та заборгованості по пені є подвійною відповідальністю позичальника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умов договору, а тому має нести відповідальність згідно з умовами, передбаченими кредитним договором.

Колегія суддів згідна з такими висновками суду з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2008 року між ВАТ "Укргазбанк" правонаступником, якого є ПАТ "Укргазбанк" і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 151 -ф/08, відповідно до п.1.1 якого банк надав позичальнику кредит у сумі 170000 доларів США на строк з 13 березня 2008 року по 12 березня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 11,9 % річних.

Згідно з п.п. 3.3.3, 3.3.4 кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту щомісячно в сумі 1394 доларів США, а останній платіж - не пізніше 12 березня 2018 року та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 11,9% річних. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.1.9 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Крім того п. 5.3 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0.1 % від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочки платежу до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Відповідно до меморіального валютного ордеру № TR. 23032.1.3591 від 13 березня 2008 року банк 13 березня 2008 року видав позичальнику кредитні кошти в сумі 170000 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 151-ф/08 від 13 березня 2008 року станом на 15 квітня 2011 року сума заборгованості відповідача становить 200 781,53 доларів США 64 та 212662,89 гривень , в тому числі сума кредиту, що підлягає достроковому стягненню 137 411,00 доларів США; заборгованість по кредиту прострочена 28 149,86 доларів США; заборгованість по процентах поточна 820,78 доларів США; заборгованість по процентах прострочена 34 399, 89 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту в межах строків позовної давності 55 497,60 гривень; заборгованість по пені за своєчасну сплату процентів 157 165,29 гривень.

Сторонами було укладено нотаріально посвідчені договори іпотеки від 13 березня 2008 року, предметом якого є садовий будинок 2004 року побудови, загальною площею -170,7 кв. м., житловою площею 88, 40 кв. м. , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, СТ «Урожай» вартістю 465 905 грн. та є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,0624 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 с/т «Врожай» вартістю 975 936 грн.

Згідно пунктів 3.3.4. договорів іпотеки № 1 та № 2 , п. 3.3.12 кредитного договору передбачено обов'язок відповідач застрахувати заставлене майно на його повну вартість за власний рахунок.

Відповідно до пунктів 4.2 договорів іпотеки № 1 та № 2 у разі невиконання або неналежного виконання даного договору іпотекодавець має сплатити на користь банку штраф в розмірі 5% від заставної вартості майна.

Ці обставини підтверджені письмовими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку позивача отримання кредиту, з боку відповідача повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо невиконання відповідачем умов кредитного договору та відповідальність за це. Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про порушення позивачем положень договору щодо односторонньої зміни процентної ставки необґрунтовані з наступних підстав.

Згідно п. 1.1. кредитного договору відсоткова ставка за користування кредитними коштами становить 11,9%. Позичальник зобов'язаний повергати заборгованість та сплачувати проценти за коригування кредитом щомісячно, виходячи з 11,9 % річних, з 1-го по 10-те число кожного місяця (включно), а також в день закінчення строку, на який надано кредит.

У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом (сплата після 10-го числа кожного місця або несплата процентів) позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої л, 3.1.9. цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості, тобто в розмірі 12.9% річних, та пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення (п.п. 3.3.3-3.3.4 кредитного договору)

Тобто, при укладанні кредитного договору сторони домовились про розмір процентної ставки за строковою заборгованістю - 11,9% річних і по простроченій заборгованості - 12,9% річних (виходячи із процентної ставки, зазначеної у п. 1.1. збільшеної на 1 процент починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості (п.3.1.9. кредитного договору).

Враховуючи викладене, банк змінив відсоткову ставку у відповідності до положень договору, а не в односторонньому порядку.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про безпідставне стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та заборгованості по пені, оскільки вони суперечать п.5.3 кредитного договору.

Що стосується неправомірності стягнення штрафу за порушення договірних зобов'язань щодо страхування предметів іпотеки через невідповідність вимогам закону оцінки вартості майна колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідач не надала іншої вартості предмета іпотеки, хоча була в судовому засіданні, тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з ціни зазначеної в договорі іпотеки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 06 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :