АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1388/15 Справа № 201/8632/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

24 березня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про зобов'язання вчинити певні дії, повернення суми вкладу та відсотків по договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку пізніше вточнила, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про зобов'язання вчинити певні дії, повернення суми вкладу та відсотків по договору. В обґрунтування позову посилався на те, що 04 червня 2013 року було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт», згідно якого ОСОБА_2 в цей же день в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Сімферополь, було відкрито рахунок по договору № SAMDN6631, відповідно до якого позивачка передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 25000 євро для їх розміщення на депозитному рахунку банка на термін вкладу - на дванадцять місяців, тобто по 04 червня 2014 року із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 08 % річних. 04 червня 2014 року строк дії договору закінчився, позивачка звернулася до банку з заявою про повернення їй вказаної суми депозитного вкладу, але відповідач відмовляється це зробити, чим порушуються права позивачки. На подальші неодноразові звернення позивачки і її представника до відповідача з питанням повернення їй вказаної суми отримано відмову. Просила суд повернути кошти за депозитним вкладом та відсотки (а.с. 2-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про зобов'язання вчинити певні дії, повернення суми вкладу та відсотків по договору - відмовлено в повному обсязі (а.с. 87-90).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 94-96).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 04 червня 2013 року між позивачкою ОСОБА_2 і відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт», згідно якого ОСОБА_2 в цей же день в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Сімферополь, було відкрито рахунок по договору № SAMDN6631, відповідно до якого позивачка передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 25 000 євро для їх розміщення на депозитному рахунку банка на термін вкладу - на дванадцять місяців, тобто по 04 червня 2014 року із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 08% річних. 04 червня 2014 року строк дії договору закінчився, позивачка ОСОБА_2 звернулася до банку з заявою про повернення їй вказаної суми депозитного вкладу та нарахованих відсотків, але відповідач відмовляється це зробити.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив, із недоведеності, позовних вимог, оскільки позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а також із того, що в травні 2014 року фактично конфіскована частина майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк»», що використовувалася у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу ПАТ КБ «ПриватБанк» - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» та відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя, а відтак ПАТ КБ «ПриватБанк» не може відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території АР Крим. Зобовязання за договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками Філії, виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Однак, колегія суддів з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтування відмови в повні мірі не може погодитися.

Як вбачається зі справи, позивачка з врахуванням уточнених позовних вимог просила зобов'язати відповідача повернути їй грошові кошти відповідно до депозитного договору № SAMDN6631 від 04.06.2013 року в сумі 25 000 тисяч євро та виплатити відсотки (т.1 а.с.53-54).

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

На підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу (депозиту) позивачем надано ксерокопію договору депозитного вкладу «Стандарт» № SAMDN6631 від 04.06.2013 року, за яким відкрито особовий рахунок № 1181, на який зараховується вклад, а відсотки по вкладу зараховуються на рахунок/картку № НОМЕР_1 (т. 1 а.с.6-7). Оригінал договору було оглянуто в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

На підтвердження відкриття такого рахунку позивачем надано ксерокопію квитанції про внесення позивачем на особовий рахунок № 1181 коштів у розмірі 25 000 тисяч євро (а.с.8). Оригінал квитанції оглянуто в судовому засіданні.

На підтвердження наявності грошових коштів на особових рахунка (вклад та відсотки) позивачка надала суду 1 інстанції копію довідки № 38198678 Кримського регіонального управління ПАТ КБ "Приватбанк" від 08.05.2014 року, яка підписана начальником департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського РУ Черним А.В., підпис якого завірений малою печаткою банку (т.1 а.с.21).

Зазначена копія довідки, що міститься в матеріалах справи, не прийнята як належний та допустимий доказ підтвердження залишку коштів на рахунках позивача, з посиланням на ст. ст. 10,11, 57, 58, 60 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вищевказана довідка датована 08.05.2014 років, роздрукована «10.05.2014 Google Документи», належним чином не завірена, а згідно довідки відповідача від 20.03.2015 року, в його організаційній структурі не існувало та не існує підрозділу «Департамент по координації роботи з клієнтами Кримського РУ», начальником якого вона підписана (т.2 а.с.2)

Також, слід зазначити, що зазначена довідка містить інформацію щодо заборгованості станом на 08.05.2014 року по рахунках, суми й дати яких не відповідають відомостям наявним у договорі, та вимогам позову, а тому також не є належним та допустим доказом щодо залишку коштів по рахункам на час закінчення строку дії договору (04.06.2014 року) та на час звернення позивача з позовом до суду й послідуючого його уточнення.

Отже, дана довідка є неналежним доказом, оскільки вона видана неповноважною особою, копія довідки належним чином не завірена, факт видачі такої довідки відповідачем не визнаний, а відомості в ній зазначені не підтверджують заявлені позовні вимоги.

Відповідно, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета. Позивачка не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наявності депозитного вкладу та відсотків по ньому, які відповідач відмовляється повертати, є безпідставними, оскільки позивачкою та її представником на підтвердження свої позовних вимог не надано суду належних доказів та не вказано на них в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає, що вони не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Надані представником позивачки в суді апеляційної інстанції докази щодо укладання договору та зарахування грошових коштів не можуть бути прийняті у якості доказів, що підтверджують наявність залишків грошових коштів на рахунках позивачки, вказаних в позовній заяві.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо визнання ПАТ КБ "Приватбанк" неналежним відповідачем та необхідності звернення позивача з позовом до створеного на території Криму "Фонду захисту вкладників" та безпосередньо до Російської Федерації, як до держави, що здійснює окупацію.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставного зазначення в рішенні суду висновків щодо позовних вимог, які не заявлялися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції відповідно до роз'яснень, наданих в п.19 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, з вище вказаних підстав.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,209,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: