АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8995/15 Справа № 189/1486/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Лукінова К. С. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Каратаєвої Л.О., Кочкової Н.О.

при секретарі: Добролюбовій І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, третя особа: Реєстраційна служба Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7. помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року(а.с. 3).

Спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7., а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1, заповідав ОСОБА_4, яка звернулася з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_7, оскільки не надано правовстановлюючого документу на житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у позові, оскільки позивачем не доведено набуття спадкодавцем ОСОБА_7 за життя право власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення позивача ОСОБА_4 належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 1218, 1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне майно, тому відмовив у задоволенні позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що її батько за життя набув право власності на спірний будинок, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту від 28.05.2007 року спірне нерухоме майно було прийняте до експлуатації /а.с. 12/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер /а.с. 3/.

Отже, можливість оформлення права власності ОСОБА_7 на об'єкти нерухомого майна з видачею місцевими органами виконавчої влади (органами місцевого самоврядування) свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_7 втрачена у зв'язку з його смертю.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Проте будь-які докази, які б підтверджували, що спадкодавець оформив права власності на спірне домоволодіння у встановленому законодавством України порядку, суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові, оскільки, в даному випадку, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно, на яке спадкодавцем за життя не оформлено право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті.

Посилання апелянта на те, що оскаржуване рішення є передчасним, яким позивач позбавлена можливості належного оформлення її права на спадкове майно, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач, як спадкоємець, не позбавлена права звернутися до суду із позовом про визнання за нею права на спадкування прав і обов'язків забудовника ОСОБА_7, та на підставі рішення суду, ухваленого за такими вимогами, звернутися за оформленням права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею їм свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий Е.І.Григорченко

Судді Н.О.Кочкова

Л.О.Каратаєва