Провадження № 6/161/438/15
У Х В А Л А

03 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.

при секретарі Стецюку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку подання відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець ВДВС Луцького РУЮ звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 Подання мотивує тим, що на виконанні ВДВС Луцького РУЮ знаходиться виконавчий лист виданий Любешівським районним судом 05.11.2002 року №2-801 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_3, 28.09.200 р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 12.08.2002 року і до досягнення їх повноліття. В добровільному порядку рішення суду не виконано, боржник на виклики ДВС не зявляється, виїзд боржника за кордон унеможливить виконання рішення суду, невиконання законних вимог державного виконавця свідчить про перешкоджання виконанню рішення.

Просить суд, з метою забезпечення виконання рішення суду тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає.

Як вбачається з матеріалів подання, на примусовому виконанні у відділі виконавчої служби Луцького РУЮ у Волинській області знаходиться виконавчий лист виданий Любешівським районним судом 05.11.2002 року №2-801 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_3, 28.09.200 р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 12.08.2002 року і до досягнення їх повноліття.

Постановою головного держаного виконавця відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції від 26.11.2002 року за вищевказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження та зобовязано боржника виконати рішення суду в добровільному порядку.

На запити державного виконавця з Державної інспекції сільського господарства у Волинській області, Головного управління Держземагенства у Волинській області, УДАІ МВС України у Волинській області, Державної податкової служби, Пенсійного фонду України надійшла інформація про те, що за ОСОБА_1 сільськогосподарські машини, земельні ділянки, транспортні засоби не зареєстровані, як платник податків в органах ДПС не перебуває, як отримувач пенсії в пенсійному фонді чи такий, що працює за трудовою угодою не значиться.

Щодо наявності чи відсутності у боржника на праві власності житла, відомості у поданні відсутні.

Постановою від 28.07.2015 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника та подано подання про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника -- фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Зазначене право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, передбачено п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Зі змісту вимог ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, п.18 ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», в їх системному звязку, вбачається, що право особи на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у звязку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання обовязків по виконанню рішення суду.

Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При зверненні з поданням до суду головним державним виконавцем не надано доказів, які свідчать, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

В матеріалах відсутні відомості про направлення боржнику викликів та ухиляння його від явки до державного виконавця. Подання не містить жодних даних про вимоги від державного виконавця до боржника щодо надання відомостей про його доходи та майно.

Відсутні докази про те, що боржник вчиняв дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надавав у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно; про рахунки у банках чи інших фінансових установах; не зявлявся за викликом державного виконавця; на вимогу державного виконавця не повідомляв письмово останнього про майно, що може перебувати в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Сама наявність у боржника невиконаних зобовязань, у тому числі аліментних, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обовязків.

Суд вважає, що в даному випадку головним державним виконавцем у поданні не доведено факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 119, 210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання її копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій