У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.М.,

Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, посилаючись на те, що 25 грудня 2004 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_5

27 червня 2007 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб розірвано, місце проживання доньки визначено разом з матір'ю.

ОСОБА_3 матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, має намір разом із донькою виїжджати за кордон з метою відпочинку, оздоровлення, поглиблення знань, розвитку творчих здібностей та розширення світогляду дитини, але, не зважаючи на неодноразові її звернення, відповідач відмовляється від надання згоди на виїзд дитини за межі України.

Тому позивач просила надати їй дозвіл, без згоди батька дитини ОСОБА_4, на оформлення документів, пов'язаних з перетином її неповнолітньою донькою кордону України для виїзду за межі України; надати дозвіл на виїзд ОСОБА_5 за кордон України без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2013 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Надано ОСОБА_3 дозвіл, без згоди батька дитини ОСОБА_4, на оформлення документів, пов'язаних з перетином її неповнолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, кордону України для виїзду за межі України.

Надано ОСОБА_3 дозвіл на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 до досягнення дитиною повноліття.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що батьки неповнолітньої ОСОБА_5 не можуть дійти згоди стосовно здійснення тимчасових поїздок дитини за кордон, що суперечить інтересам дитини, її праву на відпочинок, оздоровлення, розвиток та розширення світогляду.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак таким вимогам судові рішення не відповідають.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2004 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька ОСОБА_5.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, місце проживання дитини ОСОБА_5 визначено разом із матір'ю - ОСОБА_3

16 березня 2013 року між ОСОБА_3 та громадянином Республіки Молдова ‒ ОСОБА_6 укладено шлюб.

Позивач має можливість здійснювати тимчасові поїздки з метою відпочинку, оздоровлення, поглиблення знань, розвитку творчих здібностей та розвитку світогляду дитини, однак відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон для відпочинку та оформлення проїзного документа дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон) оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене суди, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не зазначили терміну вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька; не визначилися із правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька аж до досягнення нею 18-річного віку, крім визначеної ст. 4 Закону можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд, а не на виїзд до досягнення дитиною певного віку без згоди батька, не позбавленого батьківських прав; не врахували, що надання за рішенням суду дозволу на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька в майбутньому суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання дитини, чим фактично позбавили батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.М. Парінова

О.В. Ступак