Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/257/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.01.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

при секретарі - Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Зазначала, що у шлюбі з відповідачем у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач. Після розірвання у грудні 2011 року шлюбу та припинення сімейних стосунків з відповідачем, дитина проживає з нею. Відповідач, який проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, по ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.1-2).

В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі встановленого Законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а саме - 1032 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позові і до досягнення дитиною повноліття (а.с.68).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті позовних вимог відмовлено.

Розподілено судові витрати та рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, допущено до негайного виконання (а.с.86-88).

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову (а.с.93).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а відповідач заперечив проти них і просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено матеріальний стан відповідача, хоч відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, проте доказів для визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі, достатній на утримання дитини та можливість відповідачем надавати таку допомогу, суду не надано.

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи і зроблений судом з порушенням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що в період перебування сторін у шлюбі, у них народилась одна дитина - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач (а.с.7). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, сторони проживають окремо. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с.3,7,62).

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 і ч.3 181 СК України) та виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що інших дітей, крім сина ОСОБА_5, а також непрацездатних осіб, яких відповідач зобов'язаний утримувати відповідно до вимог Сімейного Кодексу України, у відповідача немає.

За станом здоров'я відповідач є працездатним, що ним не заперечується в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід,частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст.184 СК України).

Тобто, згідно вказаних норм права правовою підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є нерегулярний, мінливий дохід відповідача, отримання ним доходу в натурі, а також для визначення розміру аліментів суд зобов'язаний встановити матеріальне становище платника аліментів.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, позивач обґрунтовувала тим, що відповідач не має постійного місця роботи, у нього відсутній стабільний заробіток.

Ці обставини підтверджені в судовому засіданні і самим відповідачем.

Як свідчать матеріали справи, пояснення відповідача, з 2011 року по теперішній час відповідач є безробітним, періодично має мінливий дохід від одноразової роботи.

Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки, відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2014 року, відомістю УПФУ в м. Кіровограді щодо нарахованої плати ОСОБА_3 (а.с.26-29,30,82-83).

Згідно довідки про доходи, наданої УПФУ в м. Кіровограді за № 9342/02-22 від 25.11.2014 року, останню заробітну плату ОСОБА_3 отримав у березні 2011 року. Після цього у травні та жовтні 2014 року виконував роботу в окружній виборчій комісії, де отримав відповідно заробіток у сумі 1430,83 грн. та 1785,39 грн. на місяць (а.с.83).

Наданими відповідачем чеками підтверджується, що у період з листопада 2011 року по грудень 2013 року він надавав матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі від 610 до 910 грн. на місяць (а.с.31-53).

Із письмових заперечень відповідача на позов, його пояснень в суді першої інстанції, пояснень, наданих в суді апеляційної інстанції вбачається, що він визнає позов про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, не погоджуючись лише з розміром суми, яку просила стягнути позивач.

Задовольняючи позов частково та стягуючи аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача, суд на порушення вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК України свій висновок не мотивував.

Суд не врахував, що в мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і

основоположних свобод ( 995_004 ) (РИМ, 04.XI.50).

Стягуючи аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача, суд безпідставно вважав недоведеними вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки з огляду на предмет судового спору до обов'язку відповідача у разі заперечення ним заявлених вимог належить доказування отримуваного ним доходу, проте в порушення вимог ст.ст.10, 11,60 ЦПК України суд першої інстанції послався на недоведеність таких вимог позивачем.

В порушення вимог ст.212 ЦПК України, суд не дав оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, тому це є підставою для визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1032 гривні на місяць.

Проте доводи позивача про те, що саме в такому розмірі підлягають до стягнення аліменти з відповідача на утримання сина, є безпідставними.

Відповідно до змісту ст.180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як батька, так і матері.

Згідно довідки Комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад І-Ш ступенів № 26 - дошкільний навчальний заклад - дитячий юнацький центр «Зорецвіт» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області», позивач працює на посаді вчителя математики та інформатики у вказаному НВК. З 2011 року по 01.09.2014 року працювала з неповним тижневим навантаженням (а.с.63).

З урахуванням вказаних обставин справи колегія суддів вважає, що аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно стягнути з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 04 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Доводи представника позивача про те, що аліменти підлягають до стягнення з 02 липня 2014 року, а саме з часу відправлення позову поштою до суду, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Днем надходження позову до суду є дата його реєстрації в суді. Час направлення документа поштою на адресу суду, має правове значення для обрахунку процесуальних строків.

Оскільки при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, його висновки не відповідають обставинам справи, то рішення суду відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 04 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в розмірі платежу за один місяць підлягає виконанню негайно.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: