№ 308/2935/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Турецька Я.П.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації - Барна О.В.

прокурора Ужгородської міжрайонної прокуратури - Свистак Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позов мотивує тим, що проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.10.2011 року. У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею, повністю перебуває на її вихованні та утриманні. Після припинення шлюбних відносин відповідач перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини. Вона самостійно займається вихованням сина, піклується про його фізичний та духовний розвиток, а відповідач не цікавиться життям сина, його здоров'ям, не виявляє бажання спілкуватися з ним та не приймає участь у його вихованні, а також не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Посилаючись на викладене, на данні висновку органу опіки та піклування № 431/02-38 від 03.04.2015 року, яким визнано за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також на норми ч.4,5 ст.19, п.2 ч.1 ст.164, ст. 165 СК України, п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позивач просить суд ухвалити рішення яким, позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Крім того, пояснила суду, що з часу досягнення дитиною одного року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації - Барна О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав, відносно його сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки доцільність позбавлення підтверджується даними висновку органу опіки та піклування №431/02-38 від 03.04.2015 року.

Прокурор Ужгородської міжрайонної прокуратури - Свистак Ю.В. в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з підстав того, що достатньо доказів які вказують на те, що відповідач ОСОБА_4 не займається вихованням дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина, не цікавиться його здоров'ям, навчанням, всебічним розвитком дитини, а також не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, представника прокуратури, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява , об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено , що з 18.08.2009 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вказані факти доведені судовим рішенням від 26.10.2011 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують /а.с. 3./

Судом встановлено, що шлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано на підставі рішення Ужгородького міськрайонного суду від 26.10.2011 року, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 3/

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком неповнолітнього - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується даними свідоцтва про народження виданим 16.10.2009 року, виконкомом Р.Комарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с. 4/

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на вихованні та утриманні матері - ОСОБА_1 , що стверджується даними зазначеними у характеристики виданої 10.03.2015 року секретарем Р.Комарівської сільської ради Ужгородського району, згідно якої позивач проживає разом з малолітньою дитиною та займається її вихованням, характеризується позитивно; даними довідки Р.Комарівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 06.03.2015 року за №119, згідно якої батько малолітнього ОСОБА_5 здоров'ям дитини не цікавився, участі у вихованні дитини не бере, нагляд за дитиною веде ОСОБА_1 самостійно /а.с. 8,10/

Як встановлено судом, в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби знаходиться на виконанні виконавчий лист виданий Ужгородським міськрайонним судом на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду №2-4361/11 від 26.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в сумі 600,00 гривень щомісячно. Згідно довідки від 10.03.2015 року №3-11/15 ОСОБА_4 має заборгованість по виплаті аліментів в сумі 27174,20 грн. станом на 01.03.2015 року./а.с.9/

Предметом розгляду служби у справах дітей Ужгородськогої РДА було питання виконання ОСОБА_4 батьківських обов'язків щодо малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородськогої РДА № 431/02-38 від 03.04.2015 року враховуючи інтереси неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав - ОСОБА_4 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1./а.с.20/

Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання, що доводить факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об'єм їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків.

Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою передбаченою ч. 2 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, положення закону, виходячи з інтересів дитини, приймаючи до уваги поведінку батька неповнолітнього, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , суд приходить до висновку про те, що в суді належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_4 не піклується про фізичний і духовний розвиток свого неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересів до його внутрішнього світу, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Вказані фактори в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення ОСОБА_4 від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов'язками. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку ОСОБА_4 мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов'язків.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо його виховання.

Разом з тим, слід роз'яснити ОСОБА_4, що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись З У «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 150, 153, 159, 164, 166, СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 215-218, 224-226, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1, батьківських прав, відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплаченого нею суму судового збору в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні, 60 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца