Справа № 464/1401/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/5475/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон" на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 17 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон" (в подальшому - ТОВ ЛК „Еталон") і ОСОБА_5, у якому просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001050, укладений 25 вересня 2014 року між позивачем та ТОВ ЛК „Еталон" (в подальшому - „Договір фінансового лізингу"), та стягнути з ТОВ ЛК „Еталон" на його користь завдані збитки в подвійному розмірі в сумі 250 000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 25 вересня 2014 року між позивачем та ТОВ ЛК „Еталон" було укладено Договір фінансового лізингу, відповідно до умов якого ТОВ зобов'язувалося придбати для позивача автомобіль „Cherу Tiggo" вартістю 125 000 грн. та передати такий у його користування. На виконання п. 8.2.1 вказаного договору в цей же день ним було внесено на рахунок відповідача 12 500 грн. комісійної плати за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору фінансового лізингу. Представник ТОВ ЛК „Еталон" на сайті компанії продемонструвала автомобіль „Cherу Tiggo", що є предметом лізингу, із зазначенням технічних параметрів та характеристик останнього, а також, повідомила, що після повної сплати вартості автомобіля, такий буде передано у власність позивача 29-30 вересня 2014 року. 29 вересня 2014 року позивачем було перераховано на рахунок ТОВ кошти у розмірі 112 500 грн. і, таким чином, ТОВ ЛК „Еталон" позивачем було перераховано повну вартість автомобіля, однак автомобіль позивачу передано не було. 22 жовтня 2014 року позивач отримав від ТОВ пропозицію про зміну вартості предмета лізингу з посиланням на те, що станом на день надання відповіді в офіційного дилера вартість автомобіля „Cherу Tiggo" з механічною коробкою передач складає 183 500 грн., а з автоматичною - 196 300 грн. В той же час, у відповідності до реєстру рекомендованих роздрібних цін, ціна на обраний ним автомобіль була введеною ще 03 вересня 2014 року та становила 183 950 грн., а відтак була відома ТОВ на день укладення Договору фінансового лізингу, а тому не може бути зміненою. Вважає, що відповідач своїми діями ввів його, як споживача, в оману, достовірно знаючи на момент укладення вказаного договору про недійсність попередніх реєстрів цін та те, що вартість предмета лізингу з 03 вересня 2014 року є значно вищою (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням вище згаданий позов частково задоволено.

Визнано недійсним Договір фінансового лізингу та стягнуто з ТОВ ЛК „Еталон" на користь позивача 125 000 грн. сплачених на виконання недійсного договору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 102-106).

Дане рішення оскаржили, як позивач, так і ТОВ ЛК „Еталон".

Позивач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що резолютивну частину оскаржуваного рішення слід доповнити посиланням про те, що Договір фінансового лізингу визнано недійсним, як такий, що вчинено внаслідок обману.

Вважає помилковим висновок суду про те, що кошти, які були сплачені позивачем на виконання умов оспорюваного договору, та продаж власного автомобіля за ціною, нижчою від ринкової, з метою дострокової оплати повної вартості предмету лізингу, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки у відповідності до п.1 ч.1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, і такі (у відповідності до ч.2 ст. 230 ЦК України) повинні бути відшкодованими у подвійному розмірі (а.с. 111-113).

ТОВ ЛК „Еталон" просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає неправомірним та безпідставним посилання суду на реєстр роздрібних цін від 03.09.2014 року, як на доказ введення відповідачем позивача в оману, оскільки ціни вказані у згаданому реєстрі є рекомендовані, а не обов'язковими для всіх продавців на території України, а відтак вважає, що позивачем не доведено в діях відповідача умислу на його обман; істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману.

Вважає, що ціна предмета лізингу може змінюватися в залежності від цінової політики продавця предмета лізингу до моменту надходження грошової суми в розмірі авансового платежу від лізингоодержувача на рахунок лізингодавця та перерахування всієї суми вартості предмету лізингу на рахунок продавця, що підтверджується п. 5.4 Договору фінансового лізингу, який передбачає зміну вартості предмета лізингу.

Звертає увагу на те, що після сплати позивачем 29.09.2014 року авансового платежу, його листом від 22.10.2014 року було повідомлено про зростання вартості предмета лізингу, однак позивач так і не повідомив відповідача про прийняте ним рішення (а.с. 115-120).

ТОВ ЛК „Еталон", будучи двічі належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 164-165, 177, 179), явку свого представника в судові засідання не забезпечило і про причини такої неявки суд не повідомило, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 і його представника на підтримання доводів поданої ними апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що обидві апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Цивільним кодексом України встановлено, що:

-у випадку, коли одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним (ч.1 ст. 230);

-істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638);

-ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін і зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 632);

-до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст. 806);

-покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст. 691).

Договором фінансового лізингу, який було укладено сторонами даного спору 25.09.2014 року, встановлено, що вартість предмета лізингу (автомобіля „Cherу Tiggo") становить 125 000 грн. При цьому авансовий платіж становить 62 500 грн. (а.с. 9-15).

Як стверджується матеріалами справи, 25.09.2014 року позивачем було сплачено на рахунок ТОВ ЛК „Еталон" 12 500 грн. комісії за передачу предмета лізингу (а.с. 8), а 29.09.2014 року - 112 500 грн. вартості предмета лізингу (а.с. 7): тобто - позивачем авансовий платіж було сплачено у повному обсязі 29.09.2014 року.

Вище наведені обставини жодною із сторін спору (в т.ч. - і апелянтом ТОВ ЛК „Еталон") не заперечуються.

А відтак доводи апеляційної скарги ТОВ ЛК „Еталон" стосовно того, що п. 5.4 Договору фінансового лізингу передбачена можливість зміни вартості предмета лізингу, до уваги прийматися не можуть, оскільки даний пункт договору передбачає обов'язок лізингоодержувача (позивача) одноразово сплатити різницю вартості предмета лізингу у разі збільшення такої вартості до моменту повної сплати авансового платежу.

В той же час, ТОВ ЛК „Еталон" повідомив позивача про збільшення вартості предмета лізингу лише 22.10.2014 року: при цьому з посиланням на те, що змінилася вартість предмета лізингу у офіційного дилера (постачальника) „на момент складання цього повідомлення" - не зазначаючи при цьому конкретної дати зміни вартості предмета лізингу у офіційного дилера (а.с. 21), тобто - на 23 день з моменту повної сплати авансового платежу позивачем (п. 5.4 Договору).

Однак матеріалами справи стверджується, що офіційний дилер (постачальник) автомобілів „Cherу Tiggo" нові (підвищені) ціни на згадані автомобілі ввів ще з 03.09.2014 року (а.с. 19), тобто - задовго до укладення 25.09.2014 року сторонами даного спору договору фінансового лізингу.

З урахуванням вище наведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що станом на день укладення договору фінансового лізингу (25.09.2014 року) відповідач ТОВ ЛК „Еталон" навмисно ввів позивача в оману щодо вартості предмета лізингу (штучно занизивши його реальну ринкову ціну на момент укладення цього договору), тобто - щодо обставини, яка мала істотне значення та впливала на вчинення згаданого правочину, а відтак правомірно визнав цей правочин недійсним з підстав, що передбачені ч.1 ст. 230 ЦК України.

Частиною 2 ст. 230 ЦК України встановлено, що сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вище наведеного, саме на позивача покладається обов'язок доведення перед судом факту заподіяння йому збитків в результаті застосування іншою стороною правочину обману та розміру цих збитків.

Визначення того, що є збитками, міститься у частині 2 ст. 22 ЦК України.

В той же час, ні доводи позовної заяви, ні доводи апеляційної скарги позивача не містять посилання на обставини, що наведені у частині 2 ст. 22 ЦК України, а саме: які саме речі позивача було знищено або пошкоджено; розрахунків витрат, які позивач зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 ЦК), або розрахунків упущеної вимоги (п.2 ч.2 ст. 22 ЦК).

Відтак доводи апеляційної скарги позивача також до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційні скарги на нього, доводи яких не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон" відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду міста Львова від 17 липня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: