Справа №592/8933/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Косолап М. М.
Номер провадження 22-ц/788/2068/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_3 10000 грн. для відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» судовий збір в дохід держави у розмірі 487 грн. 20 коп.

Вказане рішення суду представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі він, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнення моральної шкоди.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не в повній мірі оцінені та не враховані характер і обсяг моральних страждань, стан здоров'я та емоційний стан позивачки, що вказують на те, що розмір завданої їй моральної шкоди є значно більшим, ніж той, який визначив суд в оскаржуваному рішенні. Також зазначається, що суд не навів відповідних мотивів стосовно відмови у задоволенні позову на всю заявлену суму.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги та представника відповідача ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» Грек Л.В. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 22 серпня 1969 року по 12 червня 2009 року працювала транспортувальником ливарного цеху ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» (яке на даний час змінило назву на ПАТ «СМНВО»), тобто на роботах, пов'язаних зі шкідливими та небезпечними умовами праці, після чого була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України (а.с.6-7).

Як вказано у повідомленні про професійне захворювання (отруєння) від 23 грудня 2009 року за № 468, професійне захворювання ОСОБА_3 виникло під час роботи на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» транспортувальником ливарного цеху (а.с.8).

З акту розслідування хронічного професійного захворювання № 1 від 18 січня 2010 року вбачається, що комісією у складі представників відповідача, лікаря відділення гігієни праці Сумської міської СЕС та начальника відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відділення ФССНВ і ПЗ України в Сумській області було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача і їй був встановлений діагноз: ХОЗЛ 2-3 ст. пилової етіології у фазі загострення; емфізема легень 2 ст.; легенева недостатність 2-3 ст.; хронічне легеневе серце, субкомпенсоване; НК 2А ст.; хронічна рецидивуюча попереково-крижова радікулопатія з 2-х стороннім корінцевим синдромом L5-S1, спондилоартроз, деформуючий спондилез L4-L5-S1, спондилолистез L4, функціональна нестабільність на рівні L5-S1 з вираженим м'язово-тонічним та алергічним синдромами, зі значним порушенням опорно-кінетичної функції хребта та нижніх кінцівок; нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (3 ст.) професійного характеру.

Крім того, встановлений супутній діагноз: ІБС, стабільна стенокардія напруження 2 ф.кл.; дифузний кардіосклероз; синусовая тахікардія; гіпертонічна хвороба 2 ст. СН 2Аст. ДЕП 2 ст. (гіпертонічна + атеросклетична) з ХНМ переважно у вертебро-базилярному басейні, лікворно-венозною дисциркуляцією, вестибуло-атактичним, астено-невротичним синдромами; хронічний тонзиліт; хронічний фаринго-ларингіт ремісія; хронічний кон'юнктивіт; складний гіперметропічний астигматизм обох очей; пресбіопія; гіпертонічна ангіопатія сітківки.

В цьому ж акті наголошено, що професійні захворювання у позивача виникли у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалій роботі в шкідливих та важких умовах праці.

Причиною професійних захворювань, як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, стало проведення позивачем робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та важкості праці (а.с.9). Вказаний акт був підписаний всім складом комісії, в тому числі і представником відповідача.

Відповідно до акту огляду Сумської МСЕК № 204 від 26 лютого 2010 року позивачу була встановлена ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60 відсотків, встановлена третя група інвалідності по профзахворюваннях, а також визначена потреба у медикаментозному та санаторному лікуванні (а.с.10, 17-20).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку з питань охорони праці стосовно позивача були порушені права останньої на безпечні умови праці, тому погіршився стан її здоров'я через професійні захворювання, відбулась втрата нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, у зв'язку з чим ОСОБА_3 була заподіяна моральна шкода, для компенсації якої судом визначена сума з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, враховуючи стан її здоров'я, в тому числі і наявність у неї третьої групи інвалідності, а також такого фактору, як постійне підвищення рівня життя - у розмірі 10000 грн., яка стягнута з ПАТ «СМНВО» на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як зазначено в ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаними з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

П.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_3 працювала у відповідача в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, а також за деякими показниками був присутній сам факт важкості праці.

Робота у шкідливих для здоров'я умовах стала наслідком її професійного захворювання через порушення відповідачем вимог трудового законодавства стосовно створення безпечних умов праці (не дотримано законодавство про охорону праці, щодо гігієнічних регламентів та нормативів), тому під час огляду позивача МСЕК 23 лютого 2010 року їй було встановлено втрату 60% професійної працездатності та третю групу інвалідності у зв'язку з профзахворюваннями.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 10000 грн., суд правильно керувався положеннями статей 23 ЦК України, ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України щодо урахування характеру й обсягу моральних страждань, яких зазнала позивач, та інших обставин, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, а також прийнявши до уваги принципи розумності й справедливості, з приводу чого в оскаржуваному рішенні навів відповідні мотиви.

У зв'язку із зазначеним, підстав для збільшення визначеного судом розміру моральної шкоди колегія суддів не вбачає, так як стягнута сума є компенсацією для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, до того ж, додаткових доказів стосовно цього позивач не надала, тому доводи апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтовано заниженого розміру стягнутої моральної шкоди не заслуговують на увагу колегії суддів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про часткове задоволення позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -