Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1820/15 Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ПАТ "Запоріжтрансформатор" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

У позові зазначала, що вона з 12 липня 1971 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала на посаді машиніст крану (крановик) у цеху СВЦ .

Наказом № 706 від 16.07.2014 року її звільнено з роботи згідно з п.2 ст. 40 КЗпП України за невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я.

У зв'язку з довготривалою працею в умовах впливу шкідливих факторів, в 2014 році у неї було виявлено професійне захворювання, що підтверджується актом відповідної форми (П-4).

03.06.2014 року, згідно з довідкою МСЕК їй було встановлено безстроково ІІІ групу інвалідності та встановлено ступень втрати працездатності на рівні 50%.

За висновком МСЕК про умови та характер праці, їй рекомендована праця в умовах без шкідливих виробничих факторів, без важких фізичних статико-динамічних навантажень, зв'язку з вібрацією.

01.07.2014 року начальником відділу кадрів її було ознайомлено з повідомленням, в якому вказувалось, що у зв"язку з неможливістю виконання нею роботи за професією машиніста крана (кранівник) зварювального цеху, на підставі довідки ОМСЕК № 3 АВ № 0283198 від 03.06.2014 року, їй запропоновано для працевлаштування роботи, що не протипоказані їй за станом здоров"я, а саме, господарський цех - прибиральник службових приміщень.

Інших робіт їй запропоновано не було, хоча на підприємстві є багато інших професій, які не протипоказані їй за станом здоров'я.

Вона зауважила, що не може виконувати обов'язки прибиральниці за станом здоров'я, оскільки є інвалідом ІІІ групи, їй протипоказана тяжка фізична праця, праця зі шкідливим факторами (хлоркою), важкими фізичними статико-динамічними навантаженнями (підняття важких предметів).

На її зауваження, що така робота жодним чином не відповідає її медичним показанням, їй було повідомлено, що більше ніякою роботи для неї немає.

Роботу кухонного працівника в КП „Енергія" та молодшої медичної сестри в ДОК „Чайка" їй запропоновано не було.

Таким чином, неправомірність дій відповідача виражається не тільки у її незаконному звільненні з роботи, але і у пропозиції таких умов праці, які були протипоказані їй відповідно до довідки МСЕК, у неповажному ставленні до неї, як до працівника, який тривалий час відпрацював на підприємстві, на якому нею отримано хронічне професійне захворювання.

Посилаючись на те, що при її звільненні не було вжито належних заходів для її працевлаштування на іншу роботу, просила суд скасувати наказ № 706 "Про звільнення ОСОБА_2", виданий 16.07.2014 року, поновити її на роботі по професії, яка відповідає стану її здоров'я, а саме: слюсаря дрібних складських робіт або інструментальника чи чергової, стягнути з відповідача 20 207 грн. 22 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу та 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв"язку з наявністю у позивачки професійного захворювання та з огляду на те, що відповідно до висновку ОМСЕК № 3 від 03.06.2014 року ОСОБА_2, яка працювала машиністом крану (кранівником) зварювального цеху ПАТ „Запоріжтрансформатор" безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності з забороною праці зі шкідливими виробничими факторами, важкими фізичними статико-динамічними навантаженнями, пов"язаними з вібрацією, відповідач правомірно звільним її з роботи за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП з дотриманням усіх вимог щодо процедури звільнення, у тому числі щодо прийняття заходів для її працевлаштування.

Висновки суду є правомірними, оскільки відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом, а також із роз"ясненнями, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів".

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або упоноваженим ним органом, зокрема, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров"я, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП звільнення з роботи з підстав, зазначених у п.2 ч.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 21 постанови від 06.11.1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про звільнення за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, коли встановить, що воно проведене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров"я працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов"язки чи їх виконання протипоказане за станом здоров"я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і його неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 15.10.1973 року працювала у відповідача на посаді машиніста крану(кранівник) 5 розряду у зварювальному цеху.

Згідно з довідкою ОМСЕК № 3 серія АВ № 0283198 від 03.06.2014 року ОСОБА_2. встановлено ІІІ групу інвалідності , 50% втрати професійної працездатності, обмежено працездатність, а саме: заборонена праця зі шкідливими виробничими факторами, важкими фізичними статико-динамічними навантаженнями, пов"язана з вібрацією(а.с.10).

Сторони не заперечували, що за станом здоров"я позивач в подальшому не могла працювати машиністом крану (кранівником) у зварювальному цеху ПАТ „Запоріжтрансформатор".

Наказом № 706 від 16.07.2014 року ОСОБА_2 звільнено з роботи згідно з п.2 ст. 40 КЗпП України за невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я.

В обгрунтування незаконності звільнення позивач посилалась, зокрема, на те, що при її звільненні не було вжито належних заходів для її працевлаштування на іншу роботу.

Перевіривши вказані доводи позивача, суд дійшов обгрунтованого висновку про їх безпідставність.

Судом встановлено, що з трьох вакансій, існуючих на підприємстві для працевлаштування інвалідів, з урахуванням медичних висновків стосовно ОСОБА_2, їй було запропоновано працевлаштування за професією прибиральника виробничих приміщень в господарському цеху( з гарантією дотримання вимог головного лікаря ПОЗ ДОК „Чайка" щодо умов її праці), від якого вона відмовилась.

Доводи позивача про те, що зазначена робота була пов"язана з шкідливими факторами і за станом здоров"я виконувати її вона не могла, були спростовані даними переліку професій та посад працівників, зайнятих на роботах із застосуванням хімічних засобів, який є додатком № 17 до розділу 9 колективного договору, прийнятому на підприємстві на 2014-2015 роки, і відповідно до якого у господарському цеху до вказаних посад відноситься лише прибиральник господарських приміщень, зайнятий прибиранням санвузлів(а.с.122).

Згідно ж штатного розкладу, в господарському цеху серед 30 робочих місць прибиральника виробничих примущень тільки 6 робочих місць являлися такими, праця на яких пов"язана зі впливом шкідливих вирбничих факторів, і згідно заявки, ОСОБА_2 пропонувалась робота з урахуванням того, що вона є інвалідом 3 групи( а.с.8- 83,114).

Наведені в апеляційній скарзі доводи в цілому повторюють вказані позивачем при пред"явленні позову фактичні підстави позовних вимог, які досліджувалися під час розгляду справи судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність повноважень у головного лікаря ПОЗ ДОК „Чайка" щодо надання роз"яснень про можливість виконання ОСОБА_2 роботи прибиральника без застосування хімічних засобів та без тяжких фізичних статико-динамічних навантажень спостовуються Положенням про ПОЗ ДОК „Чайка" ПАТ „Запоріжтрансформатор"(а.с.75-79), згідно якого до функцій комплексу віднесено дослідження умов праці у підрозділах підприємства та організація відповідних консультацій, що не суперечить нормам, які регулюють обов"зки власника з управління охороною праці на підприємстві, зокрема, ст. 13 Закону України „Про охорону праці", ст. ст. 153, 160, 161 КЗпП

Вказані у скарзі інші доводи та обставини додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права, переконливих підстав для висновку про необхідність зміни або скасування рішення в порядку ст. 309 ЦПК України вони не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: