У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2011 року,

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволені.

З ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відкритого акціонерного товариства «Берегівський комбінат хлібопродуктів» солідарно на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором № 84/32-04 від 26 листопада 2004 року в розмірі 2 022 946,77 грн.

На користь ПАТ АК ПІБ також стягнуто з трьох відповідачів солідарно судові витрати в сумі 1 820 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення щодо стягнення заборгованості і ухвалення нового про відмову у позові. Апелянти вказують на те, що після укладення з ними договорів поруки в кредитний договір тричі вносились зміни щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителів. Оскільки вони згоди на це не давали дія договорів поруки припинилась. Окрім того, суд провів заочний розгляд даної справи з порушеннями норм процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

26 листопада 2004 року позивач та ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» уклали кредитний договір №84/32-04 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, в який у подальшому вносили зміни та доповнення.

Згідно цього договору відповідач одержав кредит в сумі 3 000 000 грн. для витрат виробництва та обігу.

16 лютого 2006 року позивач уклав у забезпечення виконання кредитного договору два договори поруки: з ОСОБА_2 та ОСОБА_1

У зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання станом на 29 грудня 2010 року за позичальником утворилась заборгованість у розмірі 2 022 946,77 грн.

Апелянти ані загальний розмір заборгованості, ані розміри її складових (тіло кредита, проценти за користування кредитом, пеня) не оспорюють.

Їх заперечення по суті рішення полягають у безпідставності покладення на них солідарного обов'язку, як на поручителів, щодо погашення кредитної заборгованості нарівні з позичальником.

Дійсно, кредитор та боржник тричі: 2 січня, 17 березня та 1 вересня 2008 року змінювали розмір відсоткової ставки за користування кредитом, підвищивши його з 18% до 18,5% річних. Підвищення даного розміру банк з поручителями не узгоджував.

Відповідно до роз'яснення, що міститься у п. 22 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Як розтлумачив Пленум ВССУ при цьому відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука не припиняється автоматично, на чому наполягають апелянти. У даному випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Як ОСОБА_2, так і ОСОБА_1 про наявність в провадженні Ужгородського міськрайонного суду даної справи були поінформовані, заявляли у ній клопотання, але позовних вимог про визнання припиненими договорів поруки, укладених ними 16 лютого 2006 року, з посиланням на зміну основного зобов'язання без їх згоди та збільшення обсягу їх відповідальності, - не заявляли (а.с. - 29-40).

Враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства суд першої інстанції вирішив спір в межах заявлених ПАТ «АК ПІБ» вимог.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, якими у даному провадженні є стягнення кредиторської заборгованості, тобто не вправі вирішувати питання щодо підставності припинення договорів поруки.

Солідарна відповідальність апелянтів за невиконання позичальником умов кредитного договору передбачена як законом (ст. 541 ЦК), так і умовами договорів поруки.

Допущені судом першої інстанції порушення норм Глави 8 ЦПК України, яка передбачає заочний розгляд справи, в силу вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки ці порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Питання щодо неправильного вирішення судових витрат апелянти у скарзі не порушують, тому і в цій частині колегія залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя