УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_6 як боржника та ОСОБА_7 як поручителя 76 731,46 доларів США, що еквівалентно 611 626,47 грн, заборгованості за договором кредиту.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 17 квітня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір кредиту, за яким банк надав, а відповідач отримав 10 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 16 квітня 2009 року та сплатити 13,5 % річних за користування коштами, на забезпечення виконання умов якого в цей же день між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

Боржник не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

23 грудня 2013 року рішенням Червоноградського міського суду Львівської області у задоволенні позову відмовлено.

08 липня 2014 року рішенням апеляційного суду Львівської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 8 128,83 долари США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 26 жовтня 2012 року 64 973,74 грн, з яких 6 819,28 доларів США (еквівалент - 54 506,51 грн) - заборгованість за тілом кредиту, 811,55 доларів США (еквівалент - 6 486,72 грн) - відсотки, 498 доларів США (еквівалент 3980,51 грн) - пеня.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріальної права, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог щодо наявності та виникнення боргу, рішення суду ґрунтується на припущеннях, судом не враховано стягнуті з неї кошти на підставі рішення суду, яке було скасоване.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню та, враховуючи, що при розгляді справи було виявлено порушення судом норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог щодо наявності боргу, а його розрахунок проведено за іншим кредитним договором, тому підстав для задоволення позову немає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позичальник не виконав умови договору зі своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними відповідно до графіка, внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню з боржника та поручителя солідарно.

Проте з таким рішенням суду апеляційної інстанції погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та з матеріалів справи видно, що 17 квітня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 укладено договір кредиту, за яким банк надав, а відповідач отримав 10 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 16 квітня 2009 року та сплатити 13,5 % річних за користування ними.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки, за умовами якого вона поручилась відповідати солідарно з боржником за виконання ним свого обов'язку.

ОСОБА_6 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку боржник та поручитель не сплачують.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30 грудня 2011 року з відповідачів на користь банку стягнуто 76 731, 46 доларів США, що еквівалентно 611 626 грн 47 коп. суми боргу, яке звернуто до виконання, а ухвалою суду від 29 жовтня 2013 року за заявою ОСОБА_7 це рішення скасовано і продовжено розгляд справи.

При подальшому розгляді справи апеляційним судом встановлено, що станом на 26 жовтня 2012 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 8 128,83 долари США, з яких 6 819,28 доларів США боргу за тілом кредиту, 811,55 доларів США - відсотками, 498 доларів США - пені.

На виконання вимог ст. ст. 213, 303 ЦПК України та усунення недоліків рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно встановив обставини справи про те, що між банком і відповідачами виникли відносини за договорами кредиту та поруки, правильно залучив до справи нові докази, як передбачено ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

Разом із тим, ухвалюючи рішення, суд не виконав вимоги процесуального права щодо повноти з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, зробив передчасний висновок про задоволення позову.

Вирішуючи питання про стягнення суми боргу солідарно з боржника і поручителя, суд не врахував вимоги ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки та позиції Верховного Суду України, висловлені у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, про те, що вимога до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

При цьому суд не перевірив умов договору поруки та договору кредиту щодо строку їх дії, не надав оцінки п.1.1 договору кредиту про те, що датою погашення кредиту є 16 квітня 2009 року, умови договору щодо порядку погашення кредиту та графіка погашення заборгованості, неправильно визначився із нормами матеріального права, що регулюють ці відносини.

Крім того, суд не перевірив правильність розрахунку боргу, зокрема нарахування пені, з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 06 листопада 2013 року, 3 вересня 2014 року у справах № 6-116цс13 та № 6-100цс14, про те, що пеня може бути нарахована тільки за 12 місяців, не перевірив доводів відповідачки про стягнення з неї частини боргу за рішенням суду, не надав цим обставинам відповідної оцінки, ухвалив помилкове рішення.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до цього суду, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко