Справа № 347/437/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1742/2015
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Вакарук В.М.

за участю секретаря: Шемрай Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 23 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

02.03.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 04 вересня 2001 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3. В шлюбі народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час не проживають однією сім'єю, причиною чого є несумісність характерів, різні погляди на життя, не ведуть спільного господарства, бюджету сім'ї. Вважає, що шлюб існує формально і надії на його збереження немає. Подальше збереження сім'ї суперечить її інтересам.

Просила задовольнити позов, розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Неповнолітню дочку залишити на її вихованні. Після розірвання шлюбу залишити за нею дівоче прізвище "ОСОБА_2".

Ухвалою Косівського районного суду від 24.03.2015 року сторонам надано строк для примирення тривалістю два місяці.

Рішенням Косівського районного суду від 23.06.2015 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживанні з матір'ю ОСОБА_2 Залишено за ОСОБА_2 дівоче прізвище "ОСОБА_2".

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є необгрунтованим і незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказав, що як на підставу до ухвалення такого рішення, суд посилається на те, що відповідач в судове засідання не з'явився повторно, причин неявки суду не повідомив. Однак, він не погоджується із таким висновком суду. Він жодного разу не приймав участі в судовому засіданні, судову повістку відповідачу було надіслано тільки в судове засіданні на 09.06.2015 року. Оскільки в цей день він приймав участь у розгляді іншої справи і не міг з'явитися, то подав до суду заяву, в якій повідомив причини неявки та просив відкласти розгляд справи. Судової повістки про виклик в суд на 23.06.2015 року, коли було ухвалене оспорюване рішення, не отримував.

Зазначив, що суд першої інстанції не з'ясував про наявність у сторін згоди на те, з ким із них, у випадку розірвання шлюбу, буде проживати дочка, а також навіть не з'ясовувалася думка дитини щодо місця проживання, хоча дитині на день ухвалення рішення було 13 років.

Вказує, що судом першої інстанції було порушено положення ст.112 СК України, оскільки в ньому ненаведено жодної обставини, яка б давала суду підстави для висновку, що подальше життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них та інтересам дочки.

Просив скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався.

Суд як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 04.09.2001 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження Рожнівської сільської ради зроблено актовий запис №23 (а.с.6).

В шлюбі народилася дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Більше ніяких обставин судом першої інстанції не встановлювалось. Справа в суді першої інстанції розглянута без участі сторін. Вирішено питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, з приводу заявленого позову, більше того, суд першої інстанції вирішив питання з приводу визначення місця проживання дитини, не з'ясувавши того, що між сторонами існує із зазначеного питання спір, який повинен вирішуватись відповідно до вимог ст. 161 СК України.

Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно ст.ст.11,57,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставин, на які посилається позивачка в суді першої інстанції, не встановлено. Позивачка в судові засідання не з'являлась і жодного разу не давала пояснень з приводу обставин справи та заявленого нею позову.

Суд апеляційної інстанції, намагаючись з'ясувати обставини справи, за клопотаннями сторін, три рази - 30.07.2015року, 21.09.2015 року, 19.10.2015 року відкладав розгляд справи. Сторони, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з'явились вчетверте.

Колегія суддів, за таких обставин, приходить до висновку, що позивачка не довела своїх позовних вимог і у задоволенні позову їй слід відмовити.

Рішення у даній справі не є перешкодою для позивачки повторно звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини, при доведенні своїх позовних вимог в судовому засіданні суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з

порушенням вимог матеріального і процесуального права і воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія сцддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 23 червня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу і передачу неповнолітньої дитини для проживання з матір'ю,- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук