Справа № 350/693/15-ц
Номер провадження 2/350/460/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року смт.Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Калиній Г.В.

з участю секретаря судового засідання Видойник І.П.

представників позивача - відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та адвоката Мельника Б.М.

відповідача - позивача ОСОБА_4

представника В.Струтинської сільської ради Урядко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном і стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та Верхньострутинської сільської ради про визнання незаконними рішення виконкому сільської ради, договору дарування, свідоцтв про право власності та визнання за ним права власності,

В С Т А Н О В И В:

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить постановити рішення, яким зобов'язати відповідача - позивача ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди в користуванні 43/100 частинами житлового будинку, що складається з коридору площею 8,2 квадратних метри, житлової кімнати площею 20,5 квадратних мерів, кладови площею 10,9 квадратних метрів, частиною огорожі № 2, площею 9,2 квадратних метрів, земельною ділянкою, площею 0,0276 квадратнитх метрів, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельною ділянкою площею 0,0544 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, шляхом надання ключа від замка вхідних дверей в коридор, забрання каміння та воза з присадибної ділянки та допуску на земельну ділянку, для використання за призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться по АДРЕСА_1 та стягнути з позивача-відповідача на його користь 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 просить визнати недійсними та скасувати: договір дарування ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , рішення виконавчого комітету Верхньострутинської сільської ради від 09 січня 2007 року про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на 43/100 частин зазначеного домоволодіння та свідоцтво про право власності на 43/100 частин домоволодіння, видане Верхньострутинською сільською радою ОСОБА_1 та визнати право власності на зазначену частину домоволодіння за ним, стягнути з позивача відповідача на його корсть судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача - відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечив та пояснив, що його синові ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 43/100 частин житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 та складається з приміщень: коридора, житлової кімнати, кладови та частини огорожі. Також йому належать на праві приватної власності дві земельні ділянки, площею 0,0276 га для будівництва та обслуговування даної частини житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0, 0544 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за цією ж адресою.

ОСОБА_1 подарувала цю частину домоволодіння рідна сестра його матері ОСОБА_7, якій його сім'я постійно допомагала у веденні господарства, обробляти земельні ділянки, забезпечували харчами та медикаментами, коли вона хворіла - здійснювали за нею догляд, а перед смертю забрали до себе додому, де вона і померла. Його сім»я здійснила поховання останньої. ОСОБА_4 та його сім'я допомоги ОСОБА_7 не надавали, навпаки перебували з нею у поганих взаємовідносинах.

Дружина відповідача ОСОБА_4 є співвласником спірного домоволодіння, їй на праві приватної власності належить 57/100 частин даного житлового будинку та господарських споруд. Правовстановлюючі документи вони виготовляли разом, на підставі одного і того ж рішення сільради, за взаємною згодою.

Житловий будинок реально розподілений на дві частини, кожен із співвласників має окремий вхід до належних йому приміщень, ОСОБА_4 та його сім'я не могли повністю користуватися будинком в цілому через наявність стіни у коридорі.

Крім того сім»я ОСОБА_4 фактично живе у новому житловому будинку, який збудований на подвір»ї поруч.

Весною цього року ОСОБА_4 змінив замок на вхідних дверях та зайняв належну ОСОБА_1 частину житлового будинку, розібрав піч і кухню в приміщенні житлової кімнати та не дає можливості синові користуватися належною йому частиною житлового будинку.

Також ОСОБА_4 самовільно захопив належні ОСОБА_1 земельні ділянки, на одну навозив каміння та тримає віз, а іншу засіяв багаторічними травами.

Зазначені перешкоди у користуванні майном були встановлені комісією Верхньострутинської сільської ради, яка рекомендувала синові звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_4 син зазнав моральних страждань, через щоденні думки про те, що його незаконно позбавлено можливості користуватися належним йому майном, а його будинком та земельними ділянками володіє відповідач-позивач, який знищує майно. Син відчуває душевний дискомфорт, емоційну напругу, дратівливість, образу, обурення, страждає зниженням працездатності, дії відповідача принижують його людську гідність. Вважає, що з урахуванням глибини моральних страждань ОСОБА_1 з ОСОБА_4 слід стягнути 20000 тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Зустрічний позов вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_4 ніколи не володів спірною частиною житлового будинку, якою постійно користувалася ОСОБА_7 ОСОБА_4 із сім»єю жив та користувався іншою частиною житлового будинку, як на даний час належить його дружині.

Відповідач - позивач ОСОБА_4 свої позові вимоги підтримав, а первісний позов не визнав та пояснив, що у 1982 році на прохання тітки його дружини ОСОБА_8, вони разом з дружиною та дітьми перейшли проживати в житловий будинок АДРЕСА_1. На той час він був упевнений, що весь будинок належить саме ОСОБА_8

Разом з ними також проживала і братова ОСОБА_8 - ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 конфліктували між собою, тому, він на прохання тітки перегородив коридор, щоб останні менше бачились.

У 1992 році ОСОБА_8 померла, а ОСОБА_7 залишилась проживати з ними у своїй частині будинку. Він та його діти опікувалися нею та доглядали за нею аж до смерті, тобто до 2008 року . ОСОБА_7 говорила, що будинок залишиться йому.

ОСОБА_1 жодного разу не заявляв свої претензії щодо спірного домоволодіння, а про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 згідно даних сільської ради були співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 і що ОСОБА_7 подарувала половину будинку позивачу-відповідачу він дізнався нещодавно. ОСОБА_7 на час укладення договору дарування була хворою та немічною, крім того, остання була неграмотною, тому подарувати частину домоволодіння ОСОБА_1 вона могла лише під впливом тиску чи обману, тому зазначений договір слід визнати недійсним.

Крім того вважає, що весь будинок належав ОСОБА_8, а тому ОСОБА_7 не могла його частину подарувати, а прийняте на підставі вищевказаного договору дарування рішення Верхньострутинської сільської ради про реєстрацію власності за позивачем та свідоцтво про право власності на 43/100 домоволодіння, видане на ім'я ОСОБА_1, слід визнати недійсними та скасувати.

Він є добросовісним володільцем спірної частини домоволодіння з 1982 року, тому вважає, що за ним слід визнати право власності на 43/100 частин домоволодіння за набувальною давністю, а тому не дозволить користуватися нею ОСОБА_1

Не заперечує, що жив з ОСОБА_8 у її частині будинку, а потім перейшов у новозбудований житловий будинок, де проживає з сім»єю по даний час. У спірній частині будинку проживала ОСОБА_7. Він з останньою у її частині будинку ніколи не жив, бо там неможливо було жити ще комусь.

Йому відомо, що співвласником 57/100 будинку є його дружина ОСОБА_9.

Вважає, що ОСОБА_7 не будувала будинок, а тому не могла бути його власником.

Представник В.Струтинської сільської ради сільський голова Урядко В.В. позов ОСОБА_1 підтримав, а зустрічного позову не визнав та дав у судовому засіданні пояснення про те, що покійна ОСОБА_7 за даними погосподарського обліку була власником половини житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1. Співвласником будинку була ОСОБА_8. Сільська рада на законних підставах своїм рішенням зареєструвала право власності на 43/100 частини будинку за ОСОБА_1, які були у законному порядку подаровані йому ОСОБА_7. За тим же рішенням сільради на решту 57/100 будинку видано свідоцтво про право власності на дружину відповідача ОСОБА_9 Якщо визнавати незаконним рішення сільради, то таким чином слід визнавати недійсним свідоцтво про право власності на іншу частину будинку дружини відповідача-позивача.

Рішення сільрадою приймалося у 2007 році, що до його обрання сільським головою, він участі у його прийнятті не приймав, а тому щодо процедури його прийняття пояснити нічого не може. Вважає, що рішення є законним і не підлягає до скасування.

ОСОБА_4 не має ніякого відношення до спірного будинку, бо будинок будувався у 40- вих роках минулого століття далекими родичами його дружини. Він добре знав і знає на даний час, що половина будинку на законних підставах належить ОСОБА_1, однак безпідставно не допускає позивача до будинку та належних йому земельних ділянок.

Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_4 до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з записом у погосподаській книзі виконавчого комітету Верхньострутинської сільської ради народних депутатів тітці позивача - відповідача ОСОБА_7 на праві особистої власності належала ? частина житлового будинку у с. Верхній Струтин, яку вона подарувала позивачу - відповідачу ОСОБА_1, що підтверджується копіями довідки про право особистої власності робітника або службовця на жилий будинок, що видається у зв'язку з відчуженням будинку або його частини № 813 виданої Верхньострктинською сільською радою 26 листопада 1993 року та договору дарування від 03 грудня 1993 року (а.с. 41-43).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач - відповідач ОСОБА_1 провів її похорони, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою № 455, виданою 22 червня 2015 року Верхньострутинською сільською радою (а. с. 60, 61).

Позивачу - відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 43/100 частин житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 та складається з приміщень: коридора, житлової кімнати, кладови та частини огорожі. Також останньому належать на праві приватної власності дві земельні ділянки, площею 0,0276 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0544 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за цією ж адресою, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 березня 2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 березня 2007 року, свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 11 лютого 2015 року, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 лютого 2015 року та технічного паспорта на 43/100 частини садибного (індивідуального) житлового будинку, видного Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації (а. с. 8-16).

ОСОБА_1 з 1996 року по даний час зареєстрований по АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 449, виданою Верхньострутинською сільською радою 18 червня 2015 року (а. с. 62).

Інша частина домоволодіння по АДРЕСА_1, а саме 57/100 частин жилого будинку (коридор, кухня, кімната) та господарських споруд належить дружині відповідача - позивача ОСОБА_9, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 вересня 2007 року, технічного паспорта на 57/100 частини садибного (індивідуального) житлового будинку, видного Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 22 березня 2007 року (а. с.78-82).

Свідоцтва про право власності як ОСОБА_1 так і ОСОБА_9 видані на підставі одного рішення Верхньострутинської сільської ради від 9 січня 2007 року, що свідчить про те, що ці документи оформлялися разом, за взаємною згодою співвласників.

Відповідач - позивач ОСОБА_4, який не є власником чи співвласником спірного будинку, чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні його частиною житлового будинку: закрив вхідні двері, не впускає в будинок, на одну земельну ділянку навозив каміння та тримає там свій віз, а іншу ділянку засіяв багаторічними травами. Тому внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 позивач-відповідач ОСОБА_1 не може використовувати своє майно за призначенням, що підтверджується актом обстеження житлового будинку та земельних ділянок, які знаходяться по АДРЕСА_1, складеного комісією Верхньострутинської сільської ради 22 квітня 2015 року (а.с. 17) та визнається сторонами .

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності судом встановлено, що позивач-відповідач ОСОБА_1 є власником 47/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельних ділянок, які розташовані за цією ж адресою. Відповідач-позивач ОСОБА_4, дружина якого є власником 57/100 частин зазначеного домоволодіння, чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних, юридичних осіб та держави шляхом всебічного розгляду та вирішення цивільних справ у повній відповідності з чинним законодавством.

За ст. 4 названого кодексу, усяка заінтересована особа, в порядку, встановленому законом, може звернутись до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15-1 цього ж кодексу визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, не порушуючи при цьому прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Таким правом користуються і особи (за винятком недієздатних і обмежено дієздатних), в інтересах яких заявлені вимоги.

Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Пунктом 3 частини 1 статті 16 ЦК України передбачено спосіб захисту цивільних прав шляхом припинення дії, яка порушує право.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 ОСОБА_1 не може використовувати належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, тому відповідача-позивача слід зобов'язати не чинити останньому перешкоду користуванні належними йому 43/100 частинами домоволодіння та земельними ділянками.

Позивач-відповідач ОСОБА_1. стверджує, що неправомірними діями відповідача-позивача ОСОБА_4 йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 20000 гривень.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, згідно змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, також не пояснив, з чого він виходить, оцінюючи розмір такої шкоди. За таких обставин дана позовна вимога є безпідставною, а тому до задоволення не підлягає.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває права власності на це майно (набувальна давність).

Судом встановлено, що позивач-відповідач ОСОБА_1 є власником спірної частини домоволодіння з 1993 року. Крім того, встановлено та не заперечується ОСОБА_4, що у спірній частині домоволодіння до 2008 року проживала ОСОБА_7, він власноручно встановив у коридорі стіну та розділив домоволодіння на дві частини, оскільки остання та тітка його дружини ОСОБА_8 конфліктували між собою.

Позивач відповідач стверджує, що ОСОБА_4 заволодів належною йому частиною домоволодіння весною цього року, останній жодних доказів на підтвердження факту добросовісного, відкритого та безперервного володіння спірною частиною домоволодіння протягом 10 років суду не надав, а отже не довів своїх позовних вимог в цій частині, а тому вони є безпідставними і до задоволення не підлягають.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 також жодним чином не довів у судовому засіданні своє твердження про те, що ОСОБА_7 на час укладення договору дарування була хворою, немічною та неграмотною, тому не могла належним чином усвідомлювати значення своїх дій при укладенні договору дарування належної їй часини житлового будинку, а також про те, що реєструючи права власності за позивачем та за його дружиною на житловий будинок АДРЕСА_1 сільська рада діяла незаконно. Оспорюючи рішення сільської ради він не навів підстав, з яких це рішення є незаконним, не долучив до матеріалів свого позову оскаржуване рішення.

З таких обставин позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування , визнання незаконними рішення виконкому сільської ради та про визнання за ним права власності на належну позивачу частину житлового будинку суд вважає безпідставними та приходить до висновку, що у їх задоволенні слід відмвити.

Керуючись ст. ст. 209, 212, 214-215,218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користувнні майном та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4, не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належними йому 43/100 частинами житлового будинку, що складається з коридору площею 8,2 квадратних метри, житлової кімнати площею 20,5 квадратних мерів, кладови площею 10,9 квадратних метрів, частиною огорожі № 2, площею 9,2 квадратних метрів, земельною ділянкою, площею 0,0276 квадратнитх метрів, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельною ділянкою площею 0,0544 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, шляхом надання ключа від замка вхідних дверей в коридор, забрання каміння та воза з присадибної ділянки та допуску на земельну ділянку, для використання за призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться по АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити, за їх безпідставністю.

У задволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та Верхньострутинської сільськрої ради про визнання незаконними рішення виконкому сільської ради, договору дарування, свідоцтв про право власності та визнання за ним права власності на 43/100 частини домоволодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_1 відмовити, за його безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд протягом десяти днів з часу його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Калиній