З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
05 листопада 2015 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої-судді Соколишиної Л.Б.
при секретарі Кисленко О.М.
за участю представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ворона Ольга Онуфріївна про визнання договору дарування недійсним,-
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 з вимогою визнати договір дарування будинку недійсним, у зв'язку з тим, що вона помилялася стосовно обставин указаного договору, які мають істотне значення, а саме передаючи будинок онуці ОСОБА_3 вважала, що ОСОБА_4 буде доглядати її, тобто візьме на себе певні обов'язки. Однак, у серпні 2015 року відповідач вигнала з житла ОСОБА_3, показавши договір дарування.
У судове засідання позивач не з'явилася, направивши свого представника, який підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові та вказав, що позивач помилялася стосовно правової природи договору, тому він може бути визнаний недійсним. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, а тому за згодою представника позивача проводиться заочний розгляд справи.
Третя особа без самостійних вимог подала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що наслідки укладення договору дарування нею роз'яснено сторонам договору, у вирішенні спору покладається на розсуд суду..
Судом встановлено, що згідно договору дарування жилого будинку від 11 вересня 2008 року позивач подарувала відповідачці жилий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1.
Після укладення договору і до червня 2015 року позивач продовжувала проживати у вказаному домоволодінні.
Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно звужують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Як пояснив представник позивача у судовому засіданні сам факт того, що позивач продовжила проживати у вказаному будинку свідчить про те, що оформляючи правочин позивач не вважала його договором дарування. Натомість онука - відповідачка по справі за домовленістю між ними повинна була доглядати її, допомагати по господарству, навідувати. Саме це і робила відповідач по справі більше п'яти років, допоки не попросила позивачку надати їй можливість проживати їй та її чоловіку і дітям разом з позивачкою у будинку.
Указане підтвердили допитані у судовому засіданні у якості свідків - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які показали, що позивачка мала намір залишити будинок відповідачці за те, що та буде доглядати її та допомагати. За час окремого проживання сторін по справі, відповідачка часто навідувала позивачку, білила хату, поралась по господарству, обробляла город, вітала зі святами. Однак, після вселення відповідачки до будинку на початку літа 2015 року, відповідач почала ображати позивачку, кричати на неї, виселили її з будинку у «літній будиночок», а потім взагалі зробили її життя нестерпним, внаслідок чого позивач була змушена зібрати речі та переїхати до інших людей проживати.
Таким чином, з досліджених доказів у судовому засіданні вбачається, що відповідач вчиняла на користь позивачки певні дії немайнового характеру. Однак, договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчиняти на користь дарувальника будь-яку дію майнового чи немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як встановлено з матеріалів справи позивачка є особою похилого віку, за станом здоров'я потребує стороннього догляду, указане житло є її єдиним житлом, а тому укладаючи договір, і це підтвердили свідки у судовому засіданні, вона погоджувалася на передачу майна у власність лише за умови догляду за нею зі сторони відповідачки.
За таких обставин суд вважає, що позивач помилялася стосовно правової природи укладеного правочину.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 213, 215, 224-226 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ворона Ольга Онуфріївна про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування жилого будинку по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 11 вересня 2008 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений позивачкою при подачі позову, у розмірі 487 грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги позивачем, а відповідачем протягом 10 днів з дня отримання його копії до Черкаського районного суду.

Суддя: Л. Б. Соколишина