АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6254/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/1106/15 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Загорський О. О.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю апелянта ОСОБА_1, його представника - адвоката Федірка В. С., представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.07.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Укрветсанзавод" про визнання незаконним наказу про звільнення, визнання недійсним запису в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за затримку видачі трудової книжки та за затримку виплати належних сум при звільненні, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що він не вчиняв одноразового грубого порушення трудових обов'язків, тому відповідач безпідставно звільнив його з роботи.

Позивач зазначив, що порушення, на які посилається ДП "Укрветсанзавод" у наказі про його звільнення, можуть кваліфікуватись як триваючі, а не одноразові, або можуть бути наслідком неналежного керівництва роботою філіалу, тому наказ ДП "Укрветсанзавод" № 49-К/15 від 11.03.2015 р. є незаконний.

У зв'язку із звільненням без законної підстави, позивач просив стягнути з ДП "Укрветсанзавод" в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.03.2015 р. по день ухвалення рішення у справі.

Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн. на підставі ст. 237 - 1 КЗпП України.

ОСОБА_1 вказав, що відповідач несвоєчасно виплатив йому заробітну плату при звільненні, тому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку згідно ст. 117 КЗпП України, а також середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, визнавши недійсним запис в трудовій книжці про звільнення з роботи на підставі наказу від 11.03.2015 р.

Позивач також зазначив, що відповідач не повністю виплатив йому заробітну плату. Зокрема, позивач в судовому засіданні просив стягнути з ДП "Укрветсанзавод" 19776,92 грн. невиплаченої заробітної плати за період з січня по травень 2013 р. із врахуванням індексу інфляції.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.07.2015 р. позов задоволено частково. Стягнуто з ДП "Укрветсанзавод" в користь ОСОБА_1 6875,55 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДП "Укрветсанзавод" в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вказав, що його незаконно звільнено з роботи, оскільки порушення, на які посилається відповідач, не є одноразовими грубими, а мають характер триваючих та полягають у невиконанні певних дій (відсутність наказів, не проходження навчання відповідальнимими працівниками філії з питань охорони праці і. т. д.).

У наказі про звільнення від 11.03.2015 р. не зазначено, яке саме грубе порушення трудових обов'язків він допустив.

ОСОБА_1 також зазначив, що припис провідного інженера з охорони праці Білошапки О. В. від 30.01.2015 р., який є підставою для його звільнення з роботи видається з метою усунення виявлених порушень з охорони праці і не може бути підставою для звільнення працівника.

Апелянт вказав, що суд безпідставно обгрунтував своє рішення актом планової перевірки дотримання законодавства про охорону праці від 30.01.2015 р., оскільки цей акт не був підставою для видання наказу від 11.03.2015 р. про його звільнення, а також наказами № 8 - П від 20.02.2014 р. "Про проведення навчання з охорони праці працівників філії" та № 35 - П від 04.06.2014 р. "Про проведення медичного огляду працівників певних категорій на філіях ДП "Укрветсанзавод", оскільки його не ознайомили із цими наказами і відповідач не посилався на них при виданні наказу про звільнення.

Суд при ухваленні рішення не врахував пояснення свідка ОСОБА_6, а також незаконно взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_7, оскільки відповідач не заявив клопотання про допит цього свідка до початку розгляду справи.

ОСОБА_1 також зазначив у апеляційній скарзі, що суд безпідставно відмовив у його позові про стягнення заробітної плати за період з січня по травень 2013 р. в розмірі 19776,92 грн., а також не з'ясував суму заборгованості за період з 01.01.2015 р. до 11.03.2015 р., що може бути встановлена шляхом проведення судово - бухгалтерської експертизи.

У поясненнях, поданих апеляційному суду, ОСОБА_1 вказав, що відповідач повинен виплатити йому заборгованість по заробітній платі з червня 2013 р. по вересень 2015 р. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 31702, 40 грн., що включає заборгованість із зарплати - 19776,92 грн. та індекс інфляції - 11925,48 грн.; заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2015 р. по 11.03.2015 р. в сумі 761,20 грн., а також 37023,21 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати і вимушеного прогулу з 11.03.2015 р. по 24.09.2015 р.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що наказ "Про припинення трудового договору ОСОБА_1." № 48 - К/15 від 11.03.2015 р. відповідає вимогам закону. У зв'язку з цим суд відмовив у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. Суд також вважав безпідставним позов про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та частково задовольнив вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідають вимогам закону та грунтуються на матеріалах справи.

Судом встановлено, що з 27.06 2013 р. ОСОБА_1 працював на посаді директора Тернопільської філії ДП "Укрветсанзавод".

Наказом генерального директора ДП "Укрветсанзавод" № 48-К/15 від 11.03.2015 р. ОСОБА_1 звільнений з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником філіалу, згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 зазначено припис провідного інженера з охорони праці Білошапки О. В. від 30.01.2015 р. № 1.

Як видно із змісту вказаного припису, підставою для його видання були встановлені порушення законодавства у сфері охорони праці на Тернопільській філії ДП "Укрветсанзавод".

Як видно з положення про Тернопільську філію ДП "Укрветсанзавод", метою діяльності філії є забезпечення екологічного, епізоотичного та ветеренарно - санітарного благополуччя в Україні шляхом збору, перевезення, заготівлі, переробки та утилізації відходів тваринного походження, неякісних харчових продуктів та продовольчої сировини, а також підвищення якості та збільшення обсягів реалізації продукції, отриманої в результаті утилізації та переробки. Одним з основних напрямів діяльності Філії є здійснення протиепізоотичних заходів: збір, заготівля, перевезення, утилізація та переробка туш загиблих тварин, кісток, інших відходів м'ясо - та птахопереробних підприємств, вилученої з обігу неякісної або небезпечної продукції, іншої сировини тваринного походження.

Як пояснили у суді представники відповідача, ОСОБА_1 був звільнений за п. 1 ст. 41 КЗпП України за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов'язків - невиконання вимоги щодо організації роботи з охорони праці на Тернопільській філії підприємства, в результаті чого могли настати тяжкі наслідки - виникнення нещасного випадку на виробництві та загрози для життя і здоров'я працівників.

Зокрема, з припису від 30.01.2015 р. видно, що ОСОБА_1, як директор філії, не видав наказ по філії про відповідального за охорону праці, що є складовою створення та функціонування системи управління охороною праці, а також не затвердив посадову інструкцію з охорони праці відповідального працівника.

Згідно ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Як зазначено у п. п. 18, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів » від 06.11.1992 року N 9 При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. На підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Вирішуючи питання про те, чи є грубим порушення трудових обов'язків, які допустив позивач, суд врахував ті обставини, що за відсутності відповідального працівника і не визначення його прав та обов'язків не була організована подальша робота з охорони праці, в результаті чого не проводились відповідні навчання, не були призначені відповідальні працівники за електрогосподарством, не отримано дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, працівники не проходили медичний огляд в 2014 році, робітники, які виконують роботи підвищеної небезпеки, не використовували спецодяг та засоби індивідуального захисту, обладнання технологічного цеху перебувало в аварійному стані, територія філії захаращена кістками мертвих тварин, відходами, а приміщення для прання, сушки спецодягу, переодягання та приймання їжі працівників відсутні.

При цьому суд врахував, що відповідно до п. 9. 7. 11 Положення про філію, директор філії несе персональну відповідальність за дотримання норм чинного законодавства, правил охорони праці. Посадовою інструкцією директора філії, з якою під особистий підпис ознайомлений ОСОБА_1, встановлено, що директор філії створює безпечні та сприятливі умови праці для життя і здоров'я, забезпечує дотримання в діяльності філії вимог нормативних документів з охорони праці, виробничої санітарії.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про охорону праці" визначено, що роботодавець зобов'язаний створити належні умови праці, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці.

При таких обставинах, колегія погоджується з висновком суду про те, що невиконання ОСОБА_1 свого обов'язку з організації роботи з охорони праці - невидання наказу по філії про відповідального за охорону праці та не визначення його прав та обов'язків є грубим порушенням, оскільки могло заподіяти тяжкі наслідки - виникнення нещасного випадку на виробництві, захворювання чи травмування працівників, заподіяння шкоди довкіллю.

Зазначене порушення є одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків, а не триваючим чи таким, яке пов'язане з неналежним керівництвом роботою філії, оскільки видання наказу, розроблення і затвердження інструкції з охорони праці це одноразова робота і не є сукупністю певних дій.

Та обставина, що в приписі від 30.01.2015 р. зазначено близько 70 різних недоліків у сфері охорони праці на Тернопільській філії ДП "Укрветсанзавод", не може бути підставою для висновку про вчинення ОСОБА_1 триваючого порушення, оскільки серед інших вказано і про одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке стало підставою для розірвання трудового договору.

Наведене відповідає висновку Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України, викладеному в ухвалі від 18.11.2004 р. (а. с. 14) та висновку колегії суддів судової палати в цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2015 р., справа № 6-6481св15.

При цьому суд врахував те, що наказ про відповідального за охорону праці та посадова інструкція повинні бути видані у будь - який час перед виявленням порушення у сфері охорони праці, а наказ про звільнення видано не пізніше одного місяця після виявлення проступку без урахування періоду тимчасової непрацездатності ОСОБА_1

Щодо припису від 30.01.2015 р., то суд правильно вважав, що у цьому документі зафіксовані допущені порушення у сфері охорони праці на Тернопільській філії ДП "Укрветсанзавод", в тому числі і одноразове грубе порушення трудових обов'язків ОСОБА_1, тому цей припис міг бути зазначений як підстава для видання наказу від 11.03.2015 р. про припинення трудового договору.

Колегія суддів перевірила доводи апелянта щодо невірної оцінки доказів, поданих ДП "Укрветсанзавод", і вважає ці доводи необгрунтованими.

Так, у рішенні суд проаналізував акт планової перевірки дотримання законодавства про охорону праці від 30.01.2015 р., в якому відображено ті ж порушення, які зазначені в приписі від 30.01.2015 р., а також накази № 8 - П від 20.02.2014 р. "Про проведення навчання з охорони праці працівників філії" та № 35 - П від 04.06.2014 р. "Про проведення медичного огляду працівників певних категорій на філіях ДП "Укрветсанзавод", з якими позивач не був ознайомлений, а відповідач не посилався на зазначені документи при виданні наказу про звільнення. Однак, самі ці обставини не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки судом здобуто і інші докази, якими суд обгрунтував ухвалене рішення.

Пояснення свідка ОСОБА_6 про те, що він був відповідальним за охорону праці на Тернопільській філії ДП "Укрветсанзавод", суд оцінив критично, оскільки зазначені пояснення не підтверджені відповідним наказом.

Що стосується свідка ОСОБА_8, то у своїх поясненнях цей свідок лише підтвердив наявність порушень з питань охорони праці, які були встановлені в приписі від 30.01.2015 р.

ОСОБА_1 ні у позовній заяві, ні у своїх поясненнях під час розгляду справи в суді не заперечував існування виявлених порушень в роботі філії, а лише зазначав, що ці порушення не можуть кваліфікуватись як одноразове грубе порушення ним трудових обов'язків.

Отже, висновок суду про відмову у задоволенні позову про визнання незаконним наказу № 48 - К/15 від 11.03.2015 р. про звільнення з роботи ОСОБА_1 згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України відповідає вимогам закону.

У зв'язку з цим суд підставно відмовив також у позові щодо внесення змін до запису в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як видно з акту від 11.03.2015 р., ОСОБА_1 відмовився отримати свою належно оформлену трудову книжку та поставити підпис в книзі обліку руху трудових книжок (а. с. 100).

ОСОБА_1 підтвердив вказані обставини і пояснив, що відмовився отримати трудову книжку, оскільки був не згідний із наказом про звільнення.

Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, власник або уповноважений ним орган надсилає працівнику в день звільнення поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки у разі якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення.

Оскільки ОСОБА_1 перебував у відрядженні в ДП "Укрветсанзавод" в м. Києві, тобто був на роботі і відмовився отримати трудову книжку, відповідач не мав підстав для застосування п. 4. 2 вказаної інструкції.

Отже, ДП "Укрветсанзавод" не затримував видачу ОСОБА_1 трудової книжки, тому суд правильно відмовив у позові в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи ту обставину, що повний розрахунок із ОСОБА_9 було проведено не у день звільнення його з роботи, а лише 07.04.2015 р., суд підставно стягнув у користь позивача 6875,55 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з січня по травень 2013 р. в сумі 19776,92 грн, що із врахуванням індексу інфляції становить 31702,40 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сторона не подала належних доказів щодо наявності вказаної заборгованості.

Зокрема, ОСОБА_1 посилається на копію відомості від 28.11.2013 р. та довідку від 03.01.2015 р., за його підписом, із змісту яких вбачається, що Державне підприємство "Тернопільський державний завод по виробництву м'ясо - кісткового борошна" Ветсанзавод" станом на 01.06.2013 р. має заборгованість перед ОСОБА_1 на суму 19776,92 грн. невиплаченої зарплати (а. с. 209,210).

Разом з тим, із довідки про результати перевірки окремих питань фінансово - господарської діяльності Тернопільської філії ДП "Укрветсанзавод", проведеної Державною ветеринарною і фітосанітарною службою України в період з 14 по 16.10.2013 р. видно, що комісія встановила відсутність документів про заборгованості із заробітної плати в Тернопільській філії ДП "Укрветсанзавод".

Відповідно до акту перевірки Тернопільської об'єднаної ДПІ станом на 01.07.2013 р. заборговність по зарплаті ДП "Тернопільський Ветсанзавод" становила 222699,28 грн., однак додатку до акту із зазначенням переліку працівників та сум заборгованості немає (а. с. 187-190).

Не підтверджена також заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 і в результаті перевірки виробничо - фінансової діяльності філії від 12.10.2013 р., проведеної ДП "Укрветсанзавод" (а. с. 193-194).

Із копії довідки, підписаної заступником начальника Головного управління ДФС у Тернопільській області від 06.07.2015 р. видно, що у першому і другому кварталі 2013 р. ОСОБА_1 нарахована, однак не виплачувалась заробітна плата. Разом з тим у довідці зазначено, що інформація потребує уточнення з джерела доходів, у довідці не вказано щодо суми заборгованості в розмірі 19776,92 грн, на яку посилається позивач (а. с. 211).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав доказів щодо наявності у відповідача заборгованості перед ним на суму 19776,92 грн.

У зв'язку з наведеним суд підставно відмовив у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача вказаної заборгованості із заробітної плати, яка із врахуванням індексу інфляції становить 31702,40 грн.

Що стосується заборгованості із зарплати за період з 01.01.2015 р. по 11.03.2015 р. в сумі 761,20 грн., яку ОСОБА_1 зазначив усвоїх поясненнях, поданих апеляційному суду 21.09.2015 р., то в матеріалах справи відсутні будь - які дані щодо вказаної суми заборгованості.

ОСОБА_1 ні у позовній заяві, ні в поясненнях під час розгляду справи в суді не зазначав про існування заборгованості в сумі 761,20 грн. за період з 01.01.2015 р. по 11.03.2015 р.

Доводи апелянта про те, що вказана сума - це різниця між даними, зазначеними в довідці № 43 від 09.07.2015 р., яка видана ДП "Укрветсанзавод", та даними з виписки із банківського рахунку ОСОБА_1, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відсутні відомості про те, що банківський рахунок повністю відображає рух коштів із виплати зарплати ОСОБА_1 (а. с. 155, 217).

Як видно з довідки ДП "Укрветсанзавод" № 19 від 20.05.2015 р., пояснень представників відповідача, заборгованості перед ОСОБА_1 по заробітній платі немає (а. с. 141).

У зв'язку з цим суд правильно відмовив у задоволенні позову про стягнення з відповідача в користь ОСОБА_1 не виплаченої заробітної плати.

Як видно із змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 просив призначити судову експертизу.

Разом з тим під час розгляду справи в апеляційному суді апелянт не заявляв клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи для з'ясування суми заборгованості із заробітної плати, самостійно провів розрахунок та визначив суму заборгованості, яку просив стягнути з відповідача, тому питання щодо призначення експертизи апеляційний суд не вирішував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13.07.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій