АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2554/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Матвієнко М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: представника апелянта Котенка С.В.,

відповідача ОСОБА_7, адвоката Манжари Д.С. на стороні ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_7 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

24 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі ПАТ «Ощадбанк», Банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.03.2006 року між Товариством та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 21клд, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 163000 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом та сплатою штрафних санкцій у випадку неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, з остаточним терміном повернення кредиту 25 березня 2009 року.

Станом на 12 березня 2015 року ОСОБА_7 не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість на загальну суму 219490 грн. 07 коп., яка складається з:

- прострочена заборгованість по кредиту - 148 165,00 грн.;

- прострочена заборгованість за нарахованими та не сплаченими відсотками за період з 01.10.2006 року по 30.11.2006 року - 4457,13 грн.;

- сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за період з 12.03.2012 року по 12.03.2015 року - 53433,01 грн.;

- 3 % від прострочених сум заборгованості за період з 12 березня 2012 року по 12 березня 2015 року - 13434,93 грн.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_7 вказану заборгованість та судовий збір.

26 травня 2015 року ОСОБА_7 подав до суду заперечення в якому просив застосувати положення ст.ст. 257, 267 ЦК України в частині загального строку позовної давності. (а.с. 47-48).

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено внаслідок спливу строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, посилаючись на ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, застосував строки позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Встановлено, що 31 березня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Золотоніське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» (на сьогоднішній день ТВБВ № 10023/0272 філії - Черкаського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_7 був укладений договір невідновлюваної кредитної лінії № 21клд відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 163000 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом та сплатою штрафних санкцій у випадку неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, з остаточним терміном повернення кредиту 25 березня 2009 року (а.с. 27-28).

20.12.2006 року нотаріусом був вчинений виконавчий напис на заставне майно, а саме сільськогосподарську техніку, яка належала ФГ «Родина», с. Синьооківка, Золотоніського району, Черкаської області, що була заставлена ним, як майновим поручителем за ОСОБА_7 на загальну суму 154994 грн. (а.с. 60).

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2007 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 10.08.2007 року, відмовлено в частині задоволення позову прокурора в інтересах держави, в особі Золотоніського відділення № 3275 «Державний ощадний банк України» про стягнення боргу із ОСОБА_7 в сумі 154994 грн.

Апелянт в скарзі посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса від 20.12.2006 року про звернення стягнення на заставне майно ФГ «Родина» не був виконаний так як члени фермерського господарства не віддали це майно, а тому фактично заборгованість за кредитним договором від 31.01.2006 року ОСОБА_7 є непогашеною на даний час.

Крім того, апелянт посилається на п. 17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де роз'яснено, що за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання за виконавчим написом нотаріуса, не припинило договірних правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора на отримання процентів за користування кредитом.

Тому апелянт вважає, що строк позовної давності у позивача не збіг, оскільки цей строк він вираховує із моменту прийняття вищевказаної постанови від 30.03.2012 року та просить стягнути з боржника як прострочену заборгованість по кредиту в сумі 148 165 грн. та прострочену заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 01 жовтня 2006 року по 30 листопада 2006 року в сумі 4457,13 грн. так суму інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за період з 12 березня 2012 року по 12 березня 2015 року, яка становить 53 433,01 грн. та 3% від прострочених сум заборгованості за цей же період, що становить 13 434,93 грн.

Що стосується стягнення з боржника простроченої заборгованості по кредиту та простроченої заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 01 жовтня 2006 року по 30 листопада 2006 року, то в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, так як вони враховані вже при вчиненні виконавчого напису 20.12.2006 року в суму заборгованості при зверненні стягнення на майно - сільськогосподарську техніку. Про це також зазначено в рішенні Золотоніського міськрайонного суду від 12 червня 2007 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2007 року, де вже ставилося питання банком про стягнення боргу за кредитним договором та де в справі були ті самі сторони, один і той же предмет спору і з тих самих підстав.

Як вбачається із вищевказаних судових рішень, виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. від 20.12.2006 року, переданий на виконання і по ньому 11.01.2007 року відкрито виконавче провадження про стягнення з поручителя на користь банку суму кредиту. Судовими рішеннями було встановлено, що все заставлене майно за договором поруки є в наявності, а тому перешкод для виконання даного виконавчого напису немає, виконавче провадження за даним виконавчим написом не закрито і підстави для його закриття відсутні (а.с. 49,50-51).

Слід зауважити, що в матеріалах даної справи також відсутні докази щодо неможливості задовольнити вимоги банку по виконавчому напису за рахунок заставленого майна, як відсутні дані про закриття виконавчого провадження по ньому.

При наявності підстав, передбачених законодавством, в даному випадку, до стягнення з боржника може підлягати лише різниця боргу в разі, коли вартість заставленого майна не зможе покрити суму боргу позичальника.

Тому позивачу в цій частині позову слід відмовити по суті.

Що стосується інших вимог позивача і зокрема стягнення з боржника суми інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за останні три роки перед зверненням до суду та 3% від прострочених сум заборгованості за цей же період, то вони підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно п. 4.2 договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Ч. 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору, однак при цьому слід враховувати строки позовної давності, що передбачені ст. ст. 257, 258, 259 ЦК України.

Як зазначено вище, Договір невідновлювальної кредитної лінії укладений 31 березня 2006 року з остаточним терміном повернення кредиту 25 березня 2009 року.

Позов подано 24.03.2015 року (реєстрація в суді), тобто через 3 роки по спливу строку позовної давності 25.03.2012 року від дати закінчення дії договору та через більш як вісім років з дати видачі приватним нотаріусом виконавчого напису від 20.12.2006 року.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, застосування позовної давності до додаткових вимог, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

26 травня 2015 року ОСОБА_7 подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 47-48).

В пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також роз'яснено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Колегія суддів вважає помилковим твердження апелянта про те, що строк позовної давності у позивача розпочинається із моменту прийняття Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки постанова Пленуму ВССУ не є законом і не встановляє будь-яких термінів щодо дії того чи іншого Закону та не перериває дію строків давності, а має роз'яснювальний характер, як в даному випадку - щодо договірних правовідносин сторін.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позивачем якраз враховані як положення Закону так і роз'яснення, що містяться у вище названій Постанові Пленуму щодо застосування строку позовної давності, так як позивач ставить питання про стягнення інфляційних втрат і 3% від прострочених сум заборгованості саме за період з березня 2012 року по березень 2015 року - за останні три роки перед зверненням до суду.

Колегія суддів погоджується з апелянтом та вважає правильним, що наявність судового рішення, як і виконавчого напису нотаріуса, не припиняють кредитні відносини. Тобто кредитор до повного виконання погашення боргу має право на нарахування процентів за користування кредитом, пені та трьох відсотків річних.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість невиконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що боржником ОСОБА_7 не погашено суму заборгованості, позивач ставить питання про стягнення з нього за останні три роки - з 12 березня 2012 року по 12 березня 2015 року (позов направлено по пошті), суму інфляційних втрат від прострочених сум, яка згідно розрахунку становить 53 433,01 грн. та суму нарахованих 3% річних від простроченої суми, яка згідно розрахунку становить 13 434,93 грн. (а.с.25). Вказані суми відповідачем не спростовані.

Тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Проте, суд першої інстанції не врахував дані норми закону та обставини справи і безпідставно відмовив у задоволенні позову в цій частині за пропуском строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, не об'єктивно оцінив докази та дав їм неналежну правову оцінку, не правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв необґрунтоване і незаконне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України дані обставини є підставами для скасування такого рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_7 про стягнення боргу - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_7 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» суму інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за період з 12.03.2012 року по 12.03.2015 року - 53 433,01(п'ятдесят три тисячі чотириста тридцять три) гривні 01 коп.; 3 % від прострочених сум заборгованості за період з 12 березня 2012 року по 12 березня 2015 року - 13 434,93 (тринадцять тисяч чотириста тридцять чотири ) гривні 93 коп., а всього 66 867,94 (шістдесят шість тисяч вісімсот шістдесят сім )гривень 94 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» 1480 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :