АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6788/15 Справа № 175/3114/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, у режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди (упущеної вигоди) - 9800 грн., моральної шкоди - 1000 грн., а також витрати на правову допомогу - 650 грн. та судовий збор у сумі 114,71 грн. Визнано подію, а саме: дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 11.11.2012 року о 23 годині, по автодорозі Підгородне - база відпочинку «Санрай» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за участю водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2, страховим випадком. Визнано незаконною відмову ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» у виплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_2 не отриману суму страхового відшкодування у розмірі 65 028,22 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 24 641,21 грн., інфляційні втрати - 18 923,21 грн., 3 % річних - 3 987,21 грн., моральну шкоду - 1000 грн., а також у відшкодування витрат за проведення автотоварознавчої експертизи - 900 грн., правову допомогу - 800 грн. та судовий збір у сумі 114,71 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене заочне рішення в суду, в частині задоволення позовних вимог до нього, та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити повністю.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 листопада 2012 року о 23-00 год., по автодорозі Підгородне - база відпочинку «Санрай», Дніпропетровського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, у порушення вимог п. 10.1. та п. 13.1 Правил дорожнього руху України, при зміні смуги руху не врахував дорожню обстановку і не витримав безпечного бічного інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, за довіреністю власника автомобіля ОСОБА_4, який рухався праворуч у попутному напрямку і після зіткнення продовжив некерований рух та скоїв наїзд на дерево, чим пошкодив транспортний засіб і завдав матеріальних збитків.

Постановою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 литопада 2012 р., яка набрала законної сили, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні, передбаченого ст. 124 КУпАП, правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. (т.1 а.с. 6)

На день скоєння ДТП, 11 листопада 2012 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застахована у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/ 8673982, строк дії якого з 10 жовтня 2012 року до 09 жовтня 2013 року включно. Забезпеченим транспортним засобом, згідно вказаного полісу, є автомобіль НОМЕР_1. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика згідно цього договору за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 грн., без франшизи.(т.1.а.с.30)

Окрім вищевказаного договору, між ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів за умовами «Автоцивілка плюс» № АП/0001296/0402/12 від 09 жовтня 2012 року, строк дії якого встановлений до 09 жовтня 2013 року. Забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного договору є також автомобіль НОМЕР_1. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика згідно цього договору за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 грн., без франшизи.(т.1 а.с. 31-32)

Згідно п.10.2 договору АП/0001296/0402/12 від 09 жовтня 2012 року, відшкодуванню підлягає прямий (реальний) збиток кожної потерпілої третьої особи, що дорівнює перевищенню суми збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку та визначених відповідно до п. 10.5 договору, над лімітом відповідальності страховика (за відповідним видом заподіяної третій особі шкоди) з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

13 листопада 2012 року ОСОБА_2. звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшодування.(т.1.а.с.46)

Згідно звіту № 16/11/12/2 про оцінку вартості матеріальної шкоди від 16.11.2012 року, складеного на замовлення ОСОБА_2, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля НОМЕР_2, складає 70 345 грн. Разом з цим, зазначеним звітом було встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (94351,98 грн.) перевищує його ринкову вартість (70 345 грн.). (т.1 а.с. 81-87)

Відповідно до звіту про оцінку вартості транспортного засобу № 2050/12/12 від 24 грудня 2012 року, на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», ринкова вартість автомобіля позивача до ДТП становить 70 345 грн., а згідно розрахунку, проведеного відповідно до п.3.13 «Методики автотоварознавчої експертизи та оцінки дорожних транспортних засобів» після ДТП - 5 316,61 грн., а по інформації замовника на підставі інтернет торгів - 30 000 грн.(т.2 а.с.26-28)

Листом від 07 серпня 2013 року № 17-10/12330 ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» відмовила ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування. (т.1а.с.61,75-80)

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 22 січня 2014 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу. (т.2 а.с.50)

Згідно висновку експерта № 22/15 від 05 лютого 2015 року ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2 після ДТП складає 5 316,78 грн.(т.2 а.с.67)

Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що зазначена ДТП є страховим випадком, а відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною.

Між тим, зазначення судом, в резолютивній частині заочного рішення, про задоволення цих позовних вимог є безпідставним, оскільки визнання ДТП страховим випадком та визнання відмови у виплаті страхового відшкодування незаконною не є способом захисту цивільних прав та інтересів, в розумінні ст. 16 ЦК України, та є похідним від основних позовних вимог. Враховуючи наведене заочне рішення суду в цій частині слід скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦПК України врегульовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

У відповідності до п.9.1. ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1 ст. 22 зазначеного закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згдіно п. 30.1, 30.2 транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та додає до неї певний, визначений цим Законом, пакет документів.

Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Стягуючи із ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» 65028, 22 грн. неотриманої суми страхового відшкодування (матеріальної шкоди), що дорівнює різниці між ринковою вартістю транспортного засобу на момент ДТП - 70 345 грн. та вартістю транспортного засобу після ДТП - 5 316,78 грн., визначеною за результатами автотоварознавчої експертизи, призначеної за ухвалою суду, суд першої інсанції правильно виходив із вищевказаних норм закону та умов договорів страхування, а тому дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано.

Пунктом 36. 5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки 13 листопада 2012 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, то граничним строком прийняття рішення про виплату страхового відшкодування є 11 лютого 2013 року, а тому розмір пені, що підлягає стягненню, необхідно розраховувати за період з 11 лютого 2013 року по 27 лютого 2015 року за формулою: 2* облікова ставка НБУ,%/365*кількість днів за період* 65028,22 грн. (сума страхового відшкодування):

період Облікова ставка НБУ,%Кількість днів за період
11.02.2013-09.06.20137,5119
10.06.2013-12.08.20137,064
13.08.2013-14.04.20146,5245
15.04.2014-16.07.20149,593
17.07.2014-12.11.201412,5119
13.11.2014-05.02.201514,085
06.02.2015-27.02.201519,521

Таким чином, розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування становить 24641,21грн. (3180,15грн.+1596,31грн.+5674,38грн.+3148,08грн.+5300,25грн.+4240,20грн.+1501,84грн.), які правильно судом першої інстанції були стягнуті з відповідача 2 на користь позивача.

При цьому доводи апелянта у скарзі про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 267 ЦПК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс15.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача 2 про застосування строку позовної давності, а тому суд першої інстанції обгрунтовано розрахував пеню за весь період просрочення виплати страхового відшкодування.

Згідно 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Вказані норми закону залишились поза увагою суду першої інстанції, а тому висновок щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 18 923,21 грн. та 3% річних - 3 987,21 грн. є помилковим. А отже, заочне рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, суд з урахуванням всіх обставин справи, у їх сукупності, а також вимог ч.1, 2 ст. 23 ЦК України закону, обґрунтовано частково задовольнив позов, визначивши розмір такої шкоди в сумі 1000 грн., виходячи із засад розумності та справедливості.

Разом з тим, стягуючи з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої неналежним наданням послуг страхування, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що вимоги позивача про стягнення із страхової компанії моральної шкоди не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, а тому задоволенню не підлягають. У зв'язку з чим заочне рішення і в цій частині підлягає скасуванню.

Крім того, заочне рішення суду слід скасувати і в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди (упущеної вигоди) у розмірі 9800 грн. з огляду на наступне.

Заявляючи вимоги про стягнення упущеної вигоди, позивач посилався на те, що 29 червня 2011 року між ним, діючим на підставі доручення, та іноземним підприємством «Кока-Кола Беверджіз Україна Лімітед» укладено договір оренди автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_2, а після скоєння ДТП надання його в оренду стало неможливим у зв'язку із його пошкодженням, отже він втратив можливість отримання прибутку. На підтвердження вказаної обставини позивач надав копію вказаного договору та розрахунок розміру збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При обчисленні (визначенні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача. Будь-яких доказів на підтвердження даних вимог, у розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України позивачем надано не було.

Крім того, задовольняючи ці вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що строк дії договору оренди автомобіля встановлений з 29 червня 2011 року по 22 червня 2012 року, тоді як ДТП сталася 11 листопада 2012 року, тобто після припинення цього договору. (т.1 а.с.8)

Щодо стягнення з відповідача 2 на користь позивача витрат на проведення автотоварознавчої експетизи в сумі 900 грн., колегія суддів вважає, що такі вимоги є недоведеними та необгрунтованими, оскільки позивачем, всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження таких витрат, (квитанції, платіжного доручення тощо). Отже рішення суду і в цій частині слід скасувати та відмовити в позові.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

За частиною першою статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

На підтвердження витрат на правову допомогу, позивачем був наданий договір про надання юридичних послуг та здійснення правового захисту (представництва) від 14 лютого 2014 року, перелік виконаних робіт із зазначенням найменування роботи (послуги) кількості годин на її виконання та вартості, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 800 грн. (а.с.101-103)

Колегія суддів вважає, що рішення в частині стягнення даної суми з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_2 є правильним.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 650 грн. витрат на правову допомогу, відповідно до вимог ст. 88 ЦК України, як необґрунтовані, задоволенню не підлягають.

Згідно пп. 1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року при подачі позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно пп. 2 п. 1 ч.2 ст. 4 зазначеного закону при подачі позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачем при поданні позову, згідно квитанції № 40373.967.1 від 26.06.2013 року, сплачено судовий збір у сумі 229,41 грн. (т.1 а.с.1)

Оскільки судом першї інстанції вже стягнуто з відповідачів на користь позивача по 114,71 грн. судового збору з кожного, то відповідно вищевказаних вимог закону, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» 781,98 грн. судового збору на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог. (65028,22+24641,21)*1% -114,71 грн.= 781,98 грн.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що заочне рішення суду слід скасувати, на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, в частинах стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди (упущеної вигоди) , витрат на правову допомогу, визнання ДТП страховим випадком та визнання незаконною відмову у виплаті страхового відшкодування. Також скасуванню підлягає дане рішення і в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат, 3% річних, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи та моральної шкоди. В решті рішення суду відповідає вимогам закону, а тому залишається в силі, у зв'язку з чим апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року в частинах стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2: матеріальної шкоди (упущеної вигоди) в розмірі 9800 грн.; витрат на правову допомогу - 650 грн.; стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»» на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в сумі 18 923,21 грн., 3 % річних - 3 987,21 грн., моральну шкоду - 1000 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи - 900 грн.,визнання дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та визнання незаконною відмову у виплаті страхового відшкодування - скасувати і в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь держави судовий збір у сумі 781,98 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: