Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/704/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мавроді Р.Ф.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Добропільське АТП" на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2014 року по справі позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добропільське АТП", третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 04.10.2013р. приблизно о 09.20 год. ОСОБА_4, керуючи рейсовим автобусом БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, з пасажирами, сполученням м. Білозерське - м. Красноармійськ Донецької області, яким володіє ТОВ "Добропільське АТП" на підставі договору оренди, рухаючись по дорозі по вул. Маяковського та під'їжджаючи до перехрестя рівнозначних доріг вул. Маяковського та вул. Московська в м. Білозерське Донецької області, в порушення п. 16.12 Правил дорожнього руху України, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди для інших учасників дорожнього руху, не поступився дорогою автобусу ЛАЗ-695Н, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням гр. ОСОБА_5, продовжив свій рух, виїхавши на перехрестя, скоїв зіткнення з вказаним автобусом, внаслідок чого автобус під керуванням ОСОБА_4 перекинувся, а позивач, будучи пасажиром даного автобуса, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді синця підборіддя, синця тильної поверхні правої кісті, струсу головного мозку, забою лівого колінного суглобу, переламу 4-го ребра справа, переламу 4-6 ребер зліва.

За даним фактом СВ Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області було відкрито кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 1 КК України, а вона визнана потерпілою по справі.

Згідно вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.07.2014 року, ОСОБА_4 було визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та йому призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки з іспитовим строком на 1 рік. Вироком було частково задоволено її позов до ТОВ "Добропільське АТП" про стягнення матеріальної шкоди, тоді як у позовних вимогах до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

Приймаючи до уваги, що під час скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем та був на робочому місці, керуючи автобусом, вважає, що належним відповідачем за вимогами про відшкодування моральної шкоди є саме ТОВ "Добропільське АТП".

Позивач зазначає, що у зв'язку зі скоєнням кримінального правопорушення, пов'язаного з спричиненням їй тілесних ушкоджень середнього ступеню, до теперішнього часу вона відчуває моральні страждання та душевну біль. Вона була змушена тривалий час лікуватися, ушкодження здоров'я призвело до порушення її особистих немайнових прав. Вона не може виконувати певні роботи у побуті, швидко втомлюється. Їй приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням її фізичних обмежень.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Добропільське АТП" на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ "Добропільське АТП" в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ "Добропільське АТП" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), позивач у надісланій апеляційному суду письмовій заяві просить розглядати справу за її відсутності. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.10.2013р. приблизно о 09.20 год. ОСОБА_4, керуючи рейсовим автобусом БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, з пасажирами сполученням м. Білозерське - м. Красноармійськ, яким володіє ТОВ "Добропільське АТП" на підставі договору оренди, під'їжджаючи до перехрестя рівнозначних доріг вул. Маяковського та вул. Московська в м. Білозерське Донецької області, скоїв зіткнення з автобусом ЛАЗ-695Н, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Позивач, будучи пасажиром даного автобуса отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді синця підборіддя, синця тильної поверхні правої кісті, струсу головного мозку, забою лівого колінного суглобу, переламу 4-го ребра справа, переламу 4-6 ребер зліва.

ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення - 04.10.2013р., працював водієм ТОВ "Добропільське АТП" з 03.04.2013 року та за ним був закріплений автобус БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказаний автобус використовувався ОСОБА_4 за призначенням, у відповідності з його трудовими обов'язками - перевезення пасажирів за встановленим маршрутом: м. Білозерське - м. Красноармійськ Донецької області.

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.07.2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбуття основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 1 рік.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Добропільське АТП" на користь ОСОБА_3 3 943,40 грн. матеріальної шкоди. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 29-31).

ОСОБА_4 перебував з ТОВ "Добропільське АТП" у трудових відносинах, працюючи водієм 2-го класу автоколони № 3 з 03.04.2013р. по 05.02.2014р., що вбачається з довідки № 225 від 07.11.2014р. (а.с. 38).

04.10.2013 року, будучи на робочому місці здійснював поїздку на рейсовому автобусі БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 з пасажирами сполученням м. Білозерське - м. Красноармійськ, що підтверджується копією подорожного листа № 940467 від 04.10.2013 року (а.с. 53).

Відповідно до копії тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_3, автобус БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, з 07 серпня 2013 року зареєстрований за ТОВ "Добропільське АТП" та перебуває в оренді згідно договору б/н від 07.08.2013 року (а.с. 55).

На підтвердження свого перебування у вказаному автобусі 04.10.2013 року о 09.20 год. позивач надала копію квітка (а.с. 54).

ТОВ "Добропільське АТП" згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ № АЕ/1077380, застрахувало свою цивільно-правову відповідальність у компанії ПАТ "Страхова група "ТАС", строк дії полісу - з 08 червня 2013 року до 07 грудня 2013 року (а.с. 52). Проте, ТОВ "Добропільське АТП" не виконало обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Суд першої інстанції, стягуючи моральну шкоду з відповідача, правильно виходив із того, що оскільки ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Добропільське АТП", то відшкодування компенсації моральної шкоди покладається на відповідача. Матеріали справи не містять докази того, що ОСОБА_4 керував автобусом БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, на загальних підставах.

Також судом достовірно встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 04.10.2013р., позивач зазнала травм, що призвело до зміни звичного ритму і способу життя, фізичних страждань, моральних переживань та інших негативних наслідків, з урахуванням чого суд обґрунтовано вважав, що вказаною подією та ушкодженнями здоров'я їй заподіяно моральну шкоду.

Як встановлено в ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, у тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5від 25.05.2001р., № 1від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З урахуванням вимог ст. 23 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, врахувавши характер, обсяг та тривалість моральних страждань, яких зазналапозивач у зв'язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями, а також тривалості лікування та ступеню негативних змін в житті, з дотриманням вимог розумності і справедливості, суд обґрунтовано дійшов висновку про розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, - 10 000 грн.

При цьому, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу не заслуговують на увагу, оскільки факт спричинення шкоди життю та здоров'ю ОСОБА_3 встановлений вироком у кримінальній справі відносно ОСОБА_4, внаслідок чого доведення потребує лише її розмір.

Доводи апеляційної скарги про намір відповідача оскаржити вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.07.2014 року не спростовують висновків суду. Вказаний вирок набрав законної сили 28.08.2014р., а намір відповідача його оскаржити не є підставою для скасування рішення суду.

Окрім того, являються неспроможними та спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права і посилання апелянта на необхідність стягнення шкоди з автостанції у м. Білозерське в особі СПД ОСОБА_6, де позивач придбала квиток на проїзд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки судова колегія дійшла вказаного висновку, то, відповідно, рішення суду в частині стягнення судових витрат також не підлягає скасуванню, оскільки ухвалено з дотриманням вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добропільське АТП" відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: