Справа №490/4895/15-ц 05.11.2015 05.11.2015 05.11.2015
Справа № 490/4895/15ц
Провадження № 22ц-784/2326/15 Головуючий у 1-й інстанції Батченко О.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 листопада ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Лівшенка О.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Дибленка А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 21 липня ІНФОРМАЦІЯ_1

за позовом

ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Медіа Група - УМГ» про визнання інформації недостовірною, її спростування, захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Медіа Група - УМГ» (далі - товариство, ТОВ «Українська Медіа Група - УМГ», ТОВ /інформаційне агентство/ «УМГ»), про визнання недостовірною та такою, що принижує честь та ділову репутацію інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інформаційного агентства ТОВ «Українська Медіа Група - УМГ», через мережу Інтернет, а саме сторінку інтернет - видання «ІНФОРМАЦІЯ_3».

В статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8» зазначено, що виконуючи обов'язки начальника Центрального райвідділу міліції призначили підполковника ОСОБА_2 Далі вказувалося «… Напомним, до ІНФОРМАЦІЯ_5 года полковник ОСОБА_2 возглавлял Николаевский райотдел милиции Николаевской области, однако тогда произошел скандал, когда в одной из комнат райотдела сотрудники отдела внутренней безопасности облУМВД обнаружили целый арсенал оружия, которое по одной из версий использовалось сотрудниками милиции для «улучшения статистики показаний по уголовным делам, связанным с незаконным обращением с оружием. После этого ОСОБА_2 был отстранен от своей должности, а уже через несколько месяцев назначен генералом Слепаневым начальником милиции в крымском городе Саки».

Між тим, він в ІНФОРМАЦІЯ_4 році мав звання не полковник, а підполковник; арсенал зброї, яка могла бути використана для поліпшення статистики по кримінальним справам, пов'язаним з незаконним обігом зброї вказані органи в однієї із кімнат не виявляли; він не відсторонявся від виконання своїх обов'язків, а покинув посаду за власним бажанням.

Крім того, в статті зазначалося, що «Также до аннексии Крыма ОСОБА_2 успел поруководить Феодосийским городским отделом милиции. Как сообщалось ранее, в конце марта прошлого года, после того, как российские войска захватили Крым, ОСОБА_2, ранее работавший в Николаевской области, хотел остаться на своей должности и служить России, однако, оккупационное правительство, якобы, предложило ему ехать в глухую провинцию, Калугу или Воронеж, и только после этого он вернулся в Николаев, где руководство областного управления милиции подыскало ему место во главе Вознесенского городского отдела милиции».

Вказана інформація є недостовірною та принижує його честь та ділову репутацію, оскільки він не збирався продовжувати службу в міліції Криму, після анексії Криму, та взагалі не бажав служити Росії. До міста Миколаєва він повернувся через те, що давав присягу служити Україні, є співробітником МВС України в Миколаївській області, тут проживає його сім'я, до якої він і повернувся.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недостовірною та такою що принижує його честь та ділову репутацію інформацію стосовно того, що він має звання «полковник»; того, що окупаційна влада Криму пропонувала йому їхати працювати до Калуги чи Воронежу; того, що співробітники управління внутрішньої безпеки УМВС України в Миколаївській області виявили в одній із кімнат Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області арсенал зброї, який використовувався для поліпшення статистики по кримінальним справам, пов'язаним з незаконним обігом зброї, внаслідок чого його (ОСОБА_2.) було відсторонено від посади; того, що він збирався продовжувати службу у міліції Криму, після анексії Криму Російською Федерацією та того, що він бажав служити Росії.

Позивач просив зобов'язати відповідача спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили зазначену недостовірну інформацію через мережу Інтернет (сторінку інтернет - видання «ІНФОРМАЦІЯ_3»). Також, він просив відшкодувати 10000 грн. немайнової (моральної) шкоди, заподіяної приниженням його честі та ділової репутації.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня ІНФОРМАЦІЯ_1 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позву. На думку апелянта, висновки суду щодо відмови в задоволенні позову суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін. Він вважає викладені відомості достовірними, а поведінку позивача такою, що давала підстави вважати, що він бажав служити Росії.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідачем у справі є ТОВ «Українська Медіа Група - УМГ». Воно є власником доменного ім'я «ІНФОРМАЦІЯ_2» для використання в інформаційній діяльності електронної адреси та розміщення веб - сайту (сторінка Інтернет - «ІНФОРМАЦІЯ_3»). Представник відповідача не заперечує, що є власником веб - сайту, на якому розміщені спірні відомості.

Товариство виступило засновником інформаційного агентства та отримало 21 листопада 2011 року свідоцтво про державну реєстрацію інформаційного агентства. Інформаційне агентство не зареєстровано як юридична особа та не наділено правом діяти від свого імені. У зв'язку з чим, саме ТОВ «Українська Медіа Група - УМГ» діє як суб'єкт інформаційної діяльності, та в силу ст. 1 Закону України «Про інформаційні агентства» фактично набуло статусу інформаційного агентства.

На власній сторінці інтернет - видання «ІНФОРМАЦІЯ_3» товариство оприлюднило декілька статей, які містили інформацію, що стосується позивача.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_4 опублікована стаття під назвою «В Николаеве в райотделе милиции нашли арсенал оружия неизвестного происхождения - начальник отстранен». В даній статті йшлося про те, що під час перевірки Миколаївського районного відділу міліції (далі - райвідділ), яка проводилась співробітниками відділу внутрішньої безпеки УМВС України в Миколаївській області, у приміщенні кімнати відпочинку слідчого відділення були виявлені і вилучені мисливська та травматична зброя, набої до вогнепальної зброї, а також тротилова шашка. З посиланням на «джерело» «ІНФОРМАЦІЯ_3», зазначено, що на час публікації начальник райвідділу ОСОБА_2 відсторонений від займаної посади. Також з посиланням на «джерело» (ім'я, якого не розголошувалося) відповідач наводив у статті версію про те, що вилучена зброя могла використовуватись для покращення статистичних показників по кримінальним справам, пов'язаним з незаконним обігом зброї.

ІНФОРМАЦІЯ_5 о ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідачем опублікована друга стаття - «ІНФОРМАЦІЯ_7» В даній статті йшлося про те, що колишній начальник Феодосійського міського відділу міліції полковник ОСОБА_2 виїхав з півострову Крим на Миколаївщину, нібито, тільки після того, як росіяни запропонували йому їхати працювати до Калуги чи Воронежу. І знов з посиланням на невизначену особу - «джерело» - відповідач зазначає, що ОСОБА_2 був готовий і надалі служити Російській Федерації на посаді головного міліціонера Феодосії, проте новому керівництву кримської міліції полковник ОСОБА_2 видався непотрібним та його поставили перед фактом: або він їде працювати в Калугу чи Воронеж, або їде «куди хоче».

ІНФОРМАЦІЯ_1 на тому ж сайті була опублікована третя стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8». В ній містилися відомості, про які йдеться в позовній заяві (спірні відомості).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відносно позивача дійсно розповсюджено недостовірну інформацію. Однак, це відбулося в перших двох публікаціях, в ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 та така інформація не спростована. Оскільки в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач обмежився лише посиланням на попередні статті та коротким викладом їх змісту, не може мати місце повторна цивільна відповідальність товариства за одне і те саме порушення немайнових прав позивача. Одночасно суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням того, що позивач є публічною особою, його діяльність, як посадовця структурних підрозділів УМВС України, пов'язана із суспільством, яке має право на висловлювання оціночної думки щодо керівництва силових структур.

Проте, з висновками суду в повному обсязі погодитися не можна.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Також, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів.

Як виходить з вказаних нормативно правових актів та роз'яснень в Постанові Пленуму Верховного Суду України, предметом судового захисту не є оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Додаткові підстави звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналістів визначаються законами України: «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про телебачення і радіомовлення», «Про інформаційні агентства» та «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».

На вказані вимоги закону, зміст спірної публікації суд уваги не звернув. У зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що в ній відповідачем не розповсюджувалися відомості, які позивач вважає недостовірними. Суд не врахував відсутності підстав для звільнення товариства від обов'язку спростовувати недостовірну інформацію відповідачем, так як в публікації містяться відомості щодо позивача, вони не є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншими друкованими засобами масової інформації з посиланням на нього, та не є такими, що отримані від окремих від товариства інформаційних агентств.

У зв'язку з чим, суд не дав оцінки відомостям, про які йдеться в позовній заяві, хоча повинен був встановити, чи містить спірна публікація відомості саме про позивача, чи є вони достовірними і відповідають ознакам таких, що порочать честь та його ділову репутацію, чи завдають шкоди його інтересам, та чи є підстави для стягнення моральної шкоди позивачу. При цьому суд першої інстанції дав оцінку відомостям в публікаціях за ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5, тоді як в позові йшлося про публікацію ІНФОРМАЦІЯ_1.

З доказів у справі вбачається, що наказом начальника УМВС України в Миколаївській області № 60 від 01 липня 2009 року ОСОБА_2 присвоєне звання підполковник міліції та з 30 вересня 2011 року по 26 березня 2012 року він обіймав посаду начальника Снігурівського районного відділу УМВС України в Миколаївській області.

Разом з тим, як виходить з листа заступника начальника УМВС України в Миколаївській області від 26 жовтня 2015 року №1/1718, що надійшов на адресу Апеляційного суду, та витягу з наказу начальника вказаного управління від 18 жовтня 2011 року № 897, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника Снігурівського районного відділу УМВС України в Миколаївській області, у період з 18 жовтня 2011 року по 26 березня 2012 року виконував службові обов'язки начальника Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області (а.с. 99-100).

Під час виконання обов'язків начальника Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області, в період з 05 березня по 22 березня 2012 року, в райвідділі була проведена перевірка щодо належної організації службової діяльності працівників слідчого відділу та порушення умов зберігання речових доказів і вилучення майна.

Про результати перевірки листами ВВБ в Миколаївській області, ДВБ МВС України та прокуратури Миколаївської області повідомлено СУ УМВС України в Миколаївській області.

За наслідками розгляду результатів перевірки наказом начальника слідчого управління МВС України в Миколаївській області від 26 березня 2012 року № 44, декілька працівників райвідділу притягнуті до дисциплінарної відповідальності. З копії наказу виходить, що під час перевірки вказаними структурами СВ Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області встановлено ряд порушень, а саме неналежне зберігання речових доказів по кримінальним справам, кримінально - процесуальних документів та предметів, вилучених під час огляду місця події.

В день видання зазначеного наказу, а саме 26 березня 2012 року, начальником УМВС України в Миколаївській області за № 19 о/с позивача за його особистим проханням звільнено з посади начальника Снігурівського РВ УМВС України в Миколаївській області та відкликано у відрядження УМВС України в Миколаївській області. Після чого з 09 квітня 2012 року позивача направлено у відрядження до ГУМВС України в Автономній Республіці Крим.

Окремого наказу щодо припинення позивачем виконання обов'язків начальника Миколаївського РВ МВС України в Миколаївській області не видавалося. Ці повноваження припинилися з 26 березня 2012 року.

Викладене свідчить про те, що позивач у 2012 році очолював Миколаївський РВ МВС України в Миколаївській області, що підтвердив в апеляційному суді.

За такого, інформація в публікації про те, що позивач «…до марта 2012 года возглавлял Николаевский райотдел милиции Николаевской области..» є достовірною та її розповсюдженням немайнові права позивача не порушені. Також не принижено честі та ділової репутації ОСОБА_2 зазначенням в статті його звання, полковник замість підполковника. У зв'язку з чим, немає підстав спростовувати вказану інформацію як недостовірну.

Щодо відомостей відносно виявлення порушень у райвідділі, то вони за змістом речення фактично є не твердженнями, а припущеннями та оціночними судженнями.

Так, порушення зберігання речових доказів (якими можуть бути мисливський обріз, травматичний пістолет, патрони тощо) в приміщенні райвідділу, названо в статті «скандалом». Однією з причин таких порушень, у формі припущення, названо поліпшення показників в роботі працівників райвідділу. При цьому в статті прямо зазначено, що це є версією.

ОСОБА_2 вважає інформацію недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність, вказівку на те, що його після вказаних подій було відсторонено від посади. Проте, само по собі окреме речення : «..После этого ОСОБА_2 был отстранен от своей должности, а уже через несколько месяцев назначен генералом Слепаневым начальником милиции в крымском городе Саки…», з врахуванням того, що позивач дійсно був звільнений від виконання обов'язків начальника Миколаївського райвідділу після виявлених недоліків, не порушує його права. З точки зору сприймання спірної публікації в згаданій частині, розповсюджені відомості є припущенням.

Припущення читачами, як і самим позивачем, через застосування в статті відповідних мовних засобів, можливості звільнення позивача через порушення, допущені службовцями Миколаївського райвідділу, або можливості звільнення його від виконання обов'язків начальника райвідділу через причини, які викладені у формі версії, з огляду на викладене, не підлягають визнанню недостовірними та спростуванню.

За такого, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в частині, що стосується згаданих відомостей немає.

З доказів у справі також вбачається, що після проходження служби в Автономній Республіці Крим та анексії відповідної території, позивач повернувся в місто Миколаїв, де продовжив проходження служби в органах внутрішніх справ.

Позивач в апеляційному суді пояснив, що проходив службу в м. Саки, а потім в м. Феодосії, та покинув Автономну Республіку Крим до проведення там референдуму.

Як виходить з послужного списку позивача, з 31 березня 2014 року його призначено на посаду заступника начальника кримінальної міліції Заводського РВ МВС України в Миколаївській області. З 06 квітня 2015 року він займає посаду начальника Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. 29 травня 2015 року йому присвоєне звання полковник міліції.

В спірній публікації зазначено, що позивач після незаконної анексії Криму російськими військами бажав залишитися на посаді, яку займав у м. Саки Автономної республіки Крим та бажав служити Росії. Вказані відомості є недостовірною інформацію, яка принижує честь та ділову репутацію позивача, оскільки містить фактичне звинувачення конкретної фізичної особи у вчиненні нею негативних та злочинних дій. Така недостовірна інформація, з огляду на суспільні події, а саме анексію Кримського півострова, визнання Україною Російську Федерацію державою - агресором, про що йдеться в Постанові Верховної Ради України « Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором», принижує честь і гідність позивача як громадянина України, офіцера міліції, який складав Присягу на відданість народові України.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснював, що при призначенні на вказані посади його діяльність перевірялася уповноваженими на то службами. Дій, які б унеможливлювали проходження ним служби в органах внутрішніх справ не встановлено.

Відповідачем не надано суду достовірних та допустимих доказів зворотнього.

За такого, є підстави для визнання згаданої інформації недостовірною та покладення на відповідача обов'язку спростувати її.

Разом з тим, інші відомості в реченні, а саме те, що «… оккупационное правительство, якобы, предложило ему (позивачу) ехать в глухую провинцию, Калугу или Воронеж, и только после этого он вернулся в Николаев, где руководство областного управления милиции подыскало ему место во главе Вознесенского городского отдела милиции» є припущенням.

Вказана частина речення містить певні граматичні звороти (прислівник нібито). Подібні слова (окремий розряд лексичних одиниць, який утворився в результаті постійного використання форм різних частин мови у вставній функції) використовуються з метою вираження ставлення мовця до змісту висловлювання. Функціональна місткість таких слів із значенням невпевненості визначається їх здатністю виражати як логіко-смислові, так і емоційно-експресивні відтінки. Використовуючи такі слова, мовець дає свою логічну оцінку достовірності висловлювання. Вона виступає як припущення про відповідність висловленого реальній дійсності або сумнів у цьому і характеризується некатегоричністю, проблематичністю.

Отже, спірне речення в цілому свідчить одночасно і про твердження, бажання позивача служити Росії, і припущення, чому він відмовився від такого. Припущення само по собі не є однозначним твердженням та зі згаданих підстав не може бути визнано недостовірним та спростовано.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог.

Інформацію у публікації «ІНФОРМАЦІЯ_8», оприлюднену на сторінці інтернет-видання «ІНФОРМАЦІЯ_3» Всеукраїнського інформаційного агентства «Україниська Медіа Група» ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати недостовірною та такою, що порочить честь і гідність ОСОБА_2, а саме про те, що: «…после того, как российские войска захватили Крым..», ОСОБА_2, «… хотел остаться на своей должности и служить России…». Відповідача необхідно зобов'язати протягом 20 днів після набрання рішенням Апеляційного суду Миколаївської області законної сили спростувати вказані недостовірні відомості на тому ж самому сайті.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Так, виходячи з вимог ст.ст. 3, 4, 5, 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», покладаючи на журналіста відповідальність за завдану моральну шкоду, необхідно враховувати, чи є умисел журналіста або службових осіб засобів масової інформації у поширенні зазначеної неправдивої інформації. Умислом журналіста та (або) службової особи засобу масової інформації є таке їх (її) ставлення до поширення інформації, коли журналіст та (або) службова особа засобу масової інформації усвідомлювала недостовірність інформації та передбачала її суспільно-небезпечні наслідки. Також, необхідно врахувати наслідки використання позивачем можливостей позасудового, зокрема досудового, спростування неправдивих відомостей, відстоювання його честі, гідності, ділової репутації та врегулювання спору в цілому.

В частині 4 вказаної статті вказано, що у разі розгляду судом спору щодо завданої моральної (немайнової) шкоди між журналістом або засобом масової інформації як відповідачем та політичною партією, виборчим блоком, посадовою особою (посадовими особами) як позивачем суд вправі призначити компенсацію моральної (немайнової) шкоди лише за наявності умислу журналіста чи службових осіб засобу масової інформації. Суд враховує наслідки використання позивачем можливостей позасудового, зокрема досудового, спростування неправдивих відомостей, відстоювання його честі і гідності, ділової репутації та врегулювання спору в цілому. З урахуванням зазначених обставин суд вправі відмовити у відшкодуванні моральної шкоди.

З доказів у справі виходить, що позивач, незважаючи на дві попередні публікації, в яких містилися схожі відомості, не намагався спростувати інформацію, викладену відносно нього. Також, він не звертався до відповідача про спростування спірної недостовірної інформації. Відповідачем йому надавалася можливість в 2014 році висловити свою думку з приводу подій в публікаціях. Позивач цим не скористався.

У зв'язку з чим, немає підстав вважати, що з боку відповідача був умисел завдати позивачу моральну шкоду публікацією відомостей, які він вважав завідомо неправдивими.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений при подачі позову та апеляційної скарги всього в розмірі 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позову.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь і гідність ОСОБА_2 інформацію поширену товариством з обмеженою відповідальністю «Українська Медіа Група -УМГ» на сторінці інтернет - видання «ІНФОРМАЦІЯ_3» ІНФОРМАЦІЯ_1, у публікації «ІНФОРМАЦІЯ_8», а саме про те, що: «…после того, как российские войска захватили Крым…» ОСОБА_2 «… хотел остаться на своей должности и служить России…».

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Медіа Група - УМГ» на сторінці інтернет-видання «ІНФОРМАЦІЯ_3» протягом 20 днів після набрання рішенням Апеляційного суду Миколаївської області законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування інформації про те, що у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8», поширені недостовірні відомості про те, що «…после того, как российские войска захватили Крым…» ОСОБА_2 «… хотел остаться на своей должности и служить России…».

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з товариства з обмеженою відповідальністю (інформаційне агентство) «Українська Медіа Група - УМГ» - 365 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: