РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 369/6831/15-ц

Провадження № 2/700/823/15

06 листопада 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді: Пічкур С.Д.,

при секретарі: Сіденко Н.П.,

за участю представника позивачки: ОСОБА_1, відповідачки: ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 107 517 грн. 37 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує, що 18 квітня 2013 року померла її мати, ОСОБА_4. Позивачка та її брат прийняли спадщину після її смерті в рівних частках кожен. В травні-червні 2012 року її мати надала позику ОСОБА_2 в розмірі 4120 доларів США під 5% місячних терміном користування на шість місяців. Договір був оформлений в простій письмовій формі шляхом укладання розписки. Відповідачка за червень-грудень 2013 року та січень 2014 року сплатила проценти за користування коштами, а сам борг так і не повернула, тому вона звернулася до суду з даним позовом, оскільки до неї як спадкоємця перейшло право вимоги в частці від прийнятої спадщини.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачка позов не визнала повністю, вказуючи на те, що вона всі позичені кошти повернула позикодавцю та її дочці в повному обсязі, і жодних зобовязань перед позивачкою немає. В березні 2013 року віддала померлій 2000 доларів США. Потім протягом квітня серпня 2013 року віддала позивачці 6080 грн., а її братові віддала 750 доларів США в жовтні-листопаді 2013 року.

Вислухавши пояснення сторін та свідка, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини суд виходить з наступного.

Згідно письмової розписки, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 24 травня 2012 року 3000 доларів США під 5% місячних терміном дії на 6 місяців, та 01 червня 2012 року 1200 доларів США під 5% місячних, терміном дії 6 місяців по курсу до національної валюти.

18 квітня 2013 року ОСОБА_4 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть від 18 квітня 2013 року, актовий запис №178.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, договору про поділ спадкового майна та заяви від 30 квітня 2014 року у спадковій справі №449/2013 заведеної Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою, позивачка є спадкоємцем майна померлої матері в рівних частках з її братом, ОСОБА_5, оскільки прийняли її кожен в рівних частках, спадкового майна вартістю по 90 000 грн.

Таким чином, в силу статей 1216, 1261 ЦК України, у відповідній частці до позивачки перейшли права та обвязки померлої матері, в тому числі й право вимоги за спірним договором в розмірі ? частки.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він працює директором ринку «Тарасівський» в м. Боярка. В його присутності, за місяць до смерті ОСОБА_7, відповідачка передавала останній 2000 доларів США, при цьому ОСОБА_7 перераховувала кошти та казала, що все правильно.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин), а не таким, що є неукладеним.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України).

У правовому висновку про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Отже, власноручно написана відповідачем розписка, оригінал якої знаходиться у позивачки, є правочином, укладеним в письмовій формі, який має ознаки договору позики, так як відображає вже вчинену дію щодо отримання грошових коштів.

Відповідачка ж, не погоджуючись з заявленими позовними вимогами, спірний правочин не оспорювала, судом недійсним він не визнаний, а тому згідно зі ст. 204 ЦК України, він є правомірним, та підлягає виконанню відповідно до його змісту та закону.

Відповідачка належних та допустимих доказів на підтвердження виконання своїх зобовязань за договором позики суду не надала. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України суд не може взяти до уваги показання свідка щодо повернення коштів, оскільки обставини виконання грошового зобовязання не можуть підтверджуватись показаннями свідків.

Згідно наданого позивачкою у позовній заяві розрахунку боргу, заборгованість за договором позики від 24 травня 2012 року в ? його частці становить 1500 доларів США, що по курсу НБУ на час подання позову складає 33 210 грн., розмір процентів за період з листопада 2012 року по травень 2013 року, серпень-жовтень 2013 року, з лютого 2014 року по травень 2015 року в розмірі ? частки складає 1875 доларів США, або за курсом НБУ 41 512 грн. 50 коп. Розмір трьох відсотків річних за період прострочення з листопада 2012 року по червень 2015 року складає 2554 грн. 73 коп.

За договором позики в іншій частині від 01 червня 2012 року в сумі 1200 доларів США, сума боргу становить 600 доларів США, що по курсу НБУ складає 13 284 грн., проценти за період з грудня 2012 року по травень 2013 року, серпень-жовтень 2013 року, з лютого 2014 року по травень 2015 року складають в ? частці розмір 720 доларів США, що по курсу НБУ становить 15 940 грн. 80 коп., та розмір трьох відсотків річних становить 1015 грн. 34 коп.

Розрахунок суми позову відповідає умовам укладеного договору позики, не спростований відповідачкою та відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема щодо застосування ст. 625 ЦК України. Сумарний розмір заборгованості становить 107 517 грн. 37 коп. (33210+41512,50+2554,73+13284+15940,80+1015,34)

Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, незалежно від стягнення процентів за користування коштами передбаченими умовами договору. Така правова позиція відповідає і вимогам Постанови ВСУ від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12.

З огляду на викладені обставини, у суду немає законних підстав для відмови в задоволені позовних вимог, відтак позов є обґрунтований і підлягає до повного задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 204, 215, 525, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 88, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 207, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 107 517 грн. (Сто сім тисяч пятсот сімнадцять) 37 коп. заборгованості за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 1075 (ОСОБА_1 тисяча сімдесят пять) грн. 18 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пічкур С.Д.