Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлія Ярославівна, Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_8, про визнання договору дарування недійсним, визначення частки померлої у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

20 серпня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати ОСОБА_9, після смерті якої спадкоємцями першої черги за законом, крім позивача, є також чоловік померлої - ОСОБА_5 та повнолітній син померлої - ОСОБА_10 Померла з 15 червня 1965 року і по день смерті була зареєстрована у АДРЕСА_1.

18 грудня 1990 року відповідно договору купівлі-продажу на ім'я чоловіка померлої - ОСОБА_5 був придбаний садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

27 грудня 2004 року на підставі договору дарування 1/2 частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом 9-ої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., її братові, ОСОБА_10 було подаровано 1/2 частину зазначеного вище будинку, а тому на час смерті матері у спільній сумісній власності батьків перебувала 1/2 частина житлового будинку, тобто після смерті матері відкрилась спадщина за законом на частку в спільній сумісній власності, а саме - на 1/4 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами: сарай під літ. «Б», гараж під літ. «В», погреб під літ. «Г», спорудженням № 1-4, І,. При цьому, позивач зазначала, що земельна ділянка, на якій розташований зазначений будинок з господарськими спорудами, площею 0,0859 га перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_10

Крім того, позивач зазначала, що вона довідалася про те, що батьком в травні 2014 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я., Ѕ частину спірного будинку подаровано онуці ОСОБА_6 в результаті чого вона вважає, що було порушено її право на спадкування відповідної частки майна після померлої матері.

Просила суд визнати недійсним договір дарування Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Києві, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визначити частку померлої ОСОБА_9 в спільній сумісній власності на Ѕ частину жилого будинку, визнати за ОСОБА_4 право власності на ј частину будинку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року позов було задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений 21 травня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я., реєстровий номер 1248.

Визначено частку ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року у спільному сумісному майні в розмірі 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 на 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, жилою площею 42,00 кв. м, загальною площею 71,5 кв. м з господарськими спорудами: сарай під літерою «Б», гараж під літерою «В», погреб під літерою «Г», спорудження № 1-4, І.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даним судовим рішенням апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року та залишити в силі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 грудня 1990 року між ОСОБА_5 та Трестом «Південтеплоенергомонтаж» був укладений договорі купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_5 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Києві.

В будинковій книзі на будинок АДРЕСА_1 у м. Києві зазначено зареєстрованими: ОСОБА_5, наймач - з 15 червня 1969 року, дружина - ОСОБА_9 - з 15 червня 1965 року, дочка - ОСОБА_12, син - ОСОБА_10

Рішенням 1 дільниці Аргаяшанського народного суду Челябінської області РРФСР від 04 вересня 1956 року визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_9

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд правильно виходив із того, що на момент придбання спірного житлового будинку чинним законодавством не було передбачено виникнення права спільної сумісної власності для осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, хоча і проживали однією сім'єю, а тому відсутні правові підстави для визначення частки померлої ОСОБА_9 в розмірі ј частини житлового будинку, відповідно відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та права ОСОБА_4 на спадкування після смерті ОСОБА_9

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук