Справа № 2/243/3369/2015
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

2 листопада 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого Кривошеєва Д.А.

При секретарі Головкіної Н.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, та зобовязання виконати певні дії щодо забезпечення робочим місцем,

ВСТАНОВИВ:

У Слов'янський міськрайонний суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (далі РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу»), і просить:

- стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час фактичного відсторонення від роботи з 22 грудня 2014 року по 3 липня 2015 року у розмірі 34680 гривень;

- на час проведення антитерористичної операції зобовязати керівництво відповідача забезпечити його робочим місцем, згідно з його посадою, за місцем знаходження підприємства.

Ухвалою суду 22 липня 2015 року в порядку вимог ст. 33 ЦПК України, за клопотанням позивача проведена заміна первісного відповідача ОСОБА_2 управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на належного відповідача ОСОБА_3 підприємство «Компанія «Вода Донбасу».

У ході судового розгляду справи позивач уточнивши свої позовні вимоги просить:

- визнати наказ директора РУЕК «Компанія «Вода Донбасу» про відміну вимушеного простою № 173 від 25 вересня 2014 року таким, що станом на 1 грудня 2014 року не відповідає вимогам ст. 43 Конституції України, та вимогам ст. 153 КЗпП України, та призупинити його дію;

- визнати незаконними дії відповідача щодо його відсторонення від роботи з 22 грудня 2014 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час фактичного відсторонення від роботи з 22 грудня 2014 року по 1 вересня 2015 року у розмірі 44625 гривень.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що: раніш він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з 3 серпня 1992 року він перебуває у трудових відносинах з РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу», а з січня 1995 року займає посаду керівника служби програмного забезпечення. РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» є структурним підрозділом КП «Компанія «Вода Донбасу». 29 липня 2014 року у звязку з проведенням антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, військовою та особистою небезпекою він виїхав із м. Горлівка Донецької області і проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2. 25 вересня 2014 року керівництвом РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» було видано наказ №173, про відміну вимушеного простою і поновлення роботи, який зобовязував робітників приступити до виконання своїх трудових обовязків. 22 грудня 2014 року він письмово звернувся до керівництва підприємства з пропозицією щодо продовження ним роботи на базі Словянського регіонального

управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», залишаючись у штаті РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу», у режимі віддаленого доступу. Однак відповідачем, незважаючи на реальну можливість виконання ним трудових обовязків у м. Словянську, було відмовлено у задоволенні його заяви, посилаючись на те що його робоче місце знаходиться за містом розташування підприємства у м. Горлівка, вулиця Академіка Павлова будинок 31. Крім того наказом директора РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» № 239-к від 22 грудня 2014 року, на його посаду була прийнята інша особа, а його позбавили права на труд, та фактично відсторонили від роботи і припинили виплачувати заробітну плату. Позивач вважає, що вказані дії відповідача суперечать вимогам ст. 43 Конституції України, ст. 153 КЗпП України і просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсягу.

Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити. У ході судового розгляду справи представник відповідача показав, що: раніш позивач, заявляючи вимоги, аналогічні вимогам даного позову, звертався до Словянського міськрайонного суд з позовом до РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу». Рішенням Словянського міськрайонного суду від 31 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року вказане рішення суду було залишено без змін. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду не підлягають повторному доказуванню, а тому у задоволенні вимог позивача необхідно відмовити.

Крім того представник відповідача також зазначив, що позивач не відсторонявся відповідачем від роботи і вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи являються безпідставними і також не підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що: позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», про стягнення середнього заробітку за час фактичного відсторонення від роботи, та зобовязання виконати певні дії щодо забезпечення робочим місцем, не підлягає задоволенню.

Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що:

ОСОБА_3 підприємство «Компанія «Вода Донбасу» являється юридичною особою, створене за рішенням Донецької обласної Ради від 28 грудня 2004 року №4/24-557, є правонаступником Державного виробничого підприємства «Укрпромводчормет». Підприємство, як самостійний цілісний субєкт, створене з метою отримання прибутку, централізованого забезпечення технічною та питною водою населення, підприємств, міст, інших населених пунктів та споживачів води, забезпечення подачі води у маловодні регіони каналами та водопроводами для внутрішньобасейнового перерозподілу водних ресурсів Донецької області та утримання водосховищ, які передані в безстрокове відокремлене користування, у відповідності з вимогами технічної документації та правил експлуатації санітарних норм і правил, надання послуг споживачам води.

Регіональне управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», є відокремленим підрозділом, що входить до складу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу».

ОСОБА_1 з 3 серпня 1992 року являється працівником РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу», і з січня 1995 року займає посаду керівника служби програмного та компютерного забезпечення. Як станом на 2014 рік, та і на теперішній час місто роботи позивача розташовано за адресою: Донецька область м. Горлівка, вулиця Академіка Павлова будинок 31.

Згідно листа Штабу Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №33/83/А від 11 листопада 2014 року слідує, що: з 7 квітня 2014 року на території Донецької та Луганської областей незаконними збройними формуваннями вчиняються терористичні акти. На підставі

рішення Ради національної безпеки і оборони України з 14 квітня 2014 року субєктами боротьби з тероризмом вживаються активні заходи з проведення антитерористичної операції (АТО) на зазначених територіях. У звязку з тим, що м. Горлівка перебуває під контролем незаконних збройних формувань, гарантувати особисту безпеку громадянам України, які знаходяться в місті неможливо.

У звязку з проведенням активної фази бойових дій, та прямої загрози життю та здоровю працівників підприємства директором РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» 28 липня 2014 року видано наказ № 161, відповідно якого: з 28 липня 2014 року і до особливого розпорядження, робочі дні для працівників підприємства, які не мають можливості вийти на роботу, вважати простоєм який виник внаслідок ситуації небезпечної для життя та здоровя робітників не за їх провиною. За час простою за робітниками, які не мають можливості вийти на роботу, зберігається середній заробіток.

В подальшому наказом директора РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» № 173 від 25 вересня 2014 року, скасована дія наказу № 161 від 28 липня 2014 року. Робітникам підприємства рекомендовано приступити до виконання своїх обовязків відповідно трудового законодавства починаючи з 29 вересня 2014 року. В табелях обліку робочого часу, робітникам, які не приступили до роботи проставлять «нн» - неявка за невстановлених причин. Питання про плату робітників, вирішити після встановлення причини їх невиходу на роботу.

За розпорядженням голови Донецької обласної Ради від 28 листопада 2014 року №245р, РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» розташовано за адресою: Донецька область м. Словянськ, вулиця Леніна будинок 13.

Із довідки Словянського регіонального виробничого управління КП «Компанія «Вода Донбасу» від 31 липня 2015 року слідує, що: за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Леніна будинок 13 знаходиться тільки Словянське РВУ КП «Компанія «Вода Донбасу». Робочих місць та працівників РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» за вказаною адресою на теперішній час не має. Вказана адреса РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» використовується для отримання кореспонденції, яка в подальшому передається до фактичного міста знаходження РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» у м. Горлівка.

Згідно довідки УПСЗН Словянської міської Ради від 16 жовтня 2014 року слідує, що ОСОБА_1, який постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, перемістився з тимчасово окупованої території у м. Словянськ Донецької області, вулиця генерала Батюка АДРЕСА_1.

22 грудня 2014 року ОСОБА_1 звертався до керівництва РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» з заявою про готовність виконувати свої трудові обовязки в режимі віддаленого доступу на базі Словянського РПУ, оскільки не має можливості приїхати до м. Горлівка, у звязку з відсутністю гарантії особистої безпеки громадян.

Із відповіді РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» від 16 січня 2015 року, на вищевказаний лист позивача, останньому було розяснено, що з ціллю оперативного забезпечення обслуговування компютерної техніки та сітьового обладнання підприємства, його місто роботи повинно знаходитись за містом розташування підприємства у м. Горлівка, вулиця Академіка Павлова будинок 31.

Наказом РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» № 239-к від 22 грудня 2014 року на час відсутності основного працівника ОСОБА_1, виконуючим обовязки начальника Служби компютерного забезпечення призначено інженера компютерних систем ОСОБА_4

При вирішенні даного позову суд виходить з наступного:

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України слідує, що: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що: підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

25 лютого 2015 року ОСОБА_1 звертався до Словянського міськрайонного суду з позовом до РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу», про скасування наказу №173 від 25 вересня 2014 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою та зобовязання вчинити певні дії.

Звертаючись з вказаним позовом до суду ОСОБА_1 вимагав:

- визнати наказ РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» № 173 від 25 вересня 2014 року незаконним, оскільки цей наказ цей наказ примушує робітників повернутися до міста Горлівка, та приступити до роботи, незважаючи на те що існує військова та особиста небезпека;

- стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного простою у сумі 26402,85 гривень, за період з 22 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року;

- на час проведення антитерористичної операції покласти на керівництво РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» зобовязання перевести його робоче місце, як керівника служби програмного забезпечення до одного із підрозділів у м. Словянськ Донецької області, та зробити відповідні зміни у штатному розкладі.

Рішенням Словянського міськрайонного суд Донецької області від 31 березня 2015 року у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була відхилена, а вказане рішення Словянського міськрайонного суду залишено без змін.

Таким чином рішенням Словянського міськрайонного суду від 31 березня 2015 року, та ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року встановлено, що: наказ РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» № 173 від 25 вересня 2014 року є законним; підстав для забезпечення позивача роботою у м. Словянську Донецької області не має, як не має підстав для стягнення на його користь середнього заробітку.

Тобто виходячи із вимог ст. 61 ЦПК України вказані обставини не підлягають повторному доказуванню.

Виходячи з вищевикладеного слідує, що: наказ РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» № 173 від 25 вересня 2014 року відповідає вимогам чинного законодавства України, підстав для забезпечення ОСОБА_1 робочим містом у м. Словянську Донецької області не має, а тому суд вважає, що у даній частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про визнання незаконними дії відповідача щодо його відсторонення від роботи з 22 грудня 2014 року, та стягнення середнього заробітку за час фактичного відсторонення від роботи, також не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Статтею 46 КЗпП України визначено, що:

«Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння; відмови або ухилення від обовязкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках передбачених законодавством.»

Таким чином під відстороненням від роботи розуміється тимчасове і вимушене недопущення працівника до роботи власником або уповноваженим ним органом. У ході судового розгляду справи з достовірністю було встановлено, що відповідач не чинить

перешкод позивачу у виконанні останнім своїх трудових обовязків. Позивач відмовляється від виконання покладених на нього трудових обовязків з особистих причин. Та обставина, що наказом відповідача, на час відсутності позивача, виконання його трудових обовязків покладено на іншу особу не може враховуватись судом як фактичне відсторонення позивача від роботи.

Крім того, судом також приймається до уваги, що зазначені вимоги позивача є похідними від задоволення його вимог про визнання незаконним та скасування наказу РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» № 173 від 25 вересня 2014 року.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про визнання незаконними дії відповідача щодо його відсторонення від роботи, та стягнення середнього заробітку за час фактичного відсторонення від роботи, не ґрунтуються на законі і також не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що заявлені ОСОБА_5 позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 29, 30, 34, 113 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 212 214, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», про визнання незаконним та призупинення дії наказу РУЕК «Компанія «Вода Донбасу» № 173 від 25 вересня 2014 року, стягнення середнього заробітку за час фактичного відсторонення від роботи у сумі 44625 гривень, визнання дій незаконними та зобовязання керівництво Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» забезпечити його робочим місцем, згідно з його посадою, за місцем знаходження підприємства - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги через Словянський міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчий кімнаті.

Суддя Слов'янського міськрайонного суду

ОСОБА_6