Справа № 307/3224/15-ц
Провадження № 2/307/1848/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

з участю: прокурора Дьолог Я.В.

представників позивачки ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника органу опіки та піклування Гнатюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки і піклування в особі Тячівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6. Посилається на те, що після розірвання шлюбу відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, але не приймає ніякої участі у його вихованні та не підтримує з ним ніяких відносин. Він має двоє малолітніх дітей від другого шлюбу, тому можливо припинив виконувати свої батьківські обов'язки відносно їхньої дитини. Востаннє відповідач бачив сина три роки тому, коли вона просила його дати згоду на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон, однак навіть не звернув на нього увагу і не спілкувався з ним. Дитина часто хворіє і в неї є можливість забезпечити йому лікування в Чеській Республіці але для цього їй потрібна згода відповідача, який не дає згоду на виїзд дитини за кордон не дивлячись на те, що сам із ним не спілкується. Після розірвання шлюбу вона вийшла заміж за іншого чоловіка, якого син називає батьком. Отже, відповідач не лише не приймає участі у вихованні дитини, він також перешкоджає їй у створенні для сина всіх необхідний умов для розвитку та зміцнення його стану здоров'я.

Представники позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Пояснили, що відповідач має іншу сім'ю, із сином ОСОБА_6 не спілкується взагалі та не приймає ніякої участі у його вихованні. Крім того, знаючи, що дитині необхідне якісне лікування він відмовляється дати згоду на виготовлення дитині документів для виїзду за кордон. До сина жодного разу не приходив ні додому ні в школу. Пояснення представника відповідача про те, що він не з'явився у судове засідання через те, що є інвалідом не відповідають дійсності, так як у нього дійсно ампутована нога, однак він працює у Тячівському центрі зайнятості і кожного дня ходить на роботу. Позивачка уклала шлюб з іншим чоловіком якого дитина називає батьком.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Його інтереси представляв ОСОБА_3 Він пояснив, що відповідач уповноважив його повідомити суду, що позовні вимоги не визнає, так як він регулярно сплачує аліменти на утримання дитини, а отже приймає участь у його утриманні. Йому відомо, що ОСОБА_7, який є його - представника відповідача внуком - не спілкується з ОСОБА_3 - відповідачем - уже кілька років. Дитина не визнає ні його, як діда, ні відповідача, як свого батька. Він вважає, що це результат впливу позивачки та її матері, які перешкоджали йому та відповідачу спілкуватися з дитиною, хоча він не може назвати випадків коли йому або його синові - відповідачу -, хтось перешкоджав зустрітися з дитиною. Ні він, ні відповідач не приходили у школу, де навчається ОСОБА_7, щоб зустрітися і поспілкуватися з ним. У судове засідання відповідач не з'явився тому, що є інвалідом і йому важко пересуватися.

Представник органу опіки і піклування в особі Тячівської РДА позовні вимоги підтримала. Пояснила, що ОСОБА_3 не з'явився на засідання органу опіки та піклування не дивлячись на те, що був повідомлений про час і місце засідання і працює в Тячеві. Ніяких доказів своєї участі у вихованні дитини не надав, тому було прийнято рішення надати згоду на позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_6.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утриманні позивачки.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу за актовим записом № 358 від 08.12.2006 р. шлюб між сторонами розірвано.

Довідкою Дулівської ЗОШ стверджено, що Батько ОСОБА_7 жодного разу не відвідав його в школі.

Орган опіки та піклування Тячівської РДА дав висновок про те, що ОСОБА_3 слід позбавити батьківських прав щодо сина ОСОБА_7, так як він тривалий час не підтримує ніяких відносин із дитиною і не приймає участі у його вихованні.

У судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що із своїм батьком, ОСОБА_3, він не спілкується взагалі. Один раз бачив його кілька років тому, коли ходили до нотаріуса для надання ним згоди на виготовлення документів на виїзд за кордон, а другий раз вони з матір'ю приходили до нього на роботу, що ще раз попросити надати таку згоду. Однак батько згоду не дав, а побачивши його піднявся на другий поверх. Ні мати ні баба ніколи не наговорювали його не спілкуватися з батьком чи з дідом і бабою по батьківській лінії. Він не спілкується з батьком тому, що той цього не бажає. З дідом, ОСОБА_8 він також не спілкується уже тривалий час, і дід ніколи не робив спроб зустрітися з ним. Із вітчимом у нього склалися нормальні стосунки і він називає його батьком.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Позивачка належними та допустимими доказами довела, що відповідач, на протязі тривалого часу умисно, свідомо, уникаючи спілкування з дитиною, не піклуючись про її фізичний і духовний розвиток, про її навчання, про лікування та медичний догляд, не надаючи дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавлячись ні умовами ні способом його життя, ні інтересами та потребами дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Крім довідки Дулівської ЗОШ та пояснень ОСОБА_7 це стверджується і з пояснень представника відповідача ОСОБА_8, який визнав, що відповідач тривалий час не спілкується з сином. Його твердження про те, що відповідачу, а також йому особисто, у цьому перешкоджала позивачка та її мати нічим не підтверджені. Факт сплати відповідачем аліментів на утримання сина суд не вважає повноцінною участю у вихованні дитини, так як аліменти з нього стягують згідно рішення суду, що є доказом його небажання добровільно утримувати дитину.

Неявку відповідача у судове засідання і використання ним свого права мати представника в суді по справі, в якій вирішується питання про позбавлення його батьківських прав щодо сина суд розцінює як байдуже ставлення не тільки до своїх батьківських обов'язків, а й до дитини взагалі. Адже в судовому засіданні він мав безпосередню можливість зустрітися з дитиною і довести своє бажання приймати участь у його вихованні, у його становленні як особистості, переконати сина у своїй підтримці.

Наведене дозволяє зробити суду висновок про те, що для захисту прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_7 позов слід задовольнити та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно нього.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 487.20 грв.

Тому, керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 150, 164 ч. 1 п. 2, 180 СК України, ст. 67 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1, батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.