У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мазур Л.М.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Жашківського району Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Черкаській області до ОСОБА_3, третя особа - фермерське господарство «Зерно життя», про стягнення заборгованості за договором оренди землі, розірвання договору оренди землі та повернення предмета оренди,

за касаційною скаргою заступника прокурора Черкаської області на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2015 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року прокурор Жашківського району Черкаської області звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь держави орендну плату за договором оренди від 30 серпня 2013 року за вересень 2013 року − лютий 2014 року у розмірі 59 647 грн 74 коп., пеню у розмірі 51 177 грн 76 коп. та 3 % річних у розмірі 1 402 грн 13 коп.;

- розірвати договір оренди землі, укладений 30 серпня 2013 року між Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області (далі - ГУ Держземагентства у Черкаській області) та ОСОБА_3, предметом якого є земельні ділянки за кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3;

- зобов'язати ОСОБА_3 повернути державі в особі ГУ Держземагентства у Черкаській області земельні ділянки, розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Житницької сільської ради Жашківського району Черкаської області (далі - Житницька сільрада).

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що проведеною прокуратурою району перевіркою встановлено, що 30 серпня 2013 року між ГУ Держземагентства у Черкаській області та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельних ділянок загальною площею 94,3185 га, що за цільовим призначенням належать до земель сільськогосподарського призначення та розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Житницької сільради.

Вказав, що згідно з умовами договору встановлена орендна плата за користування земельною ділянкою у розмірі 119 295 грн 45 коп. на рік з урахуванням індексу інфляції.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_3 за договором оренди у період з вересня 2013 року по лютий 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 59 647 грн 74 коп., на яку нараховано 51 177 грн 76 коп. пені та 1 402 грн 13 коп. 3 % річних, що вважав підставою для розірвання договору оренди.

За викладених підстав просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області задоволено частково, рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2015 року в частині позову про стягнення заборгованості з орендної плати скасовано і провадження в цій частині закрито.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області в частині незаконності рішення про відмову в задоволенні позову про розірвання договору оренди землі і повернення земельної ділянки відхилено, рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про розірвання договору оренди землі і повернення земельної ділянки залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора Черкаської області, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого в частині вирішення вимог щодо розірвання договору оренди і повернення земельної ділянки погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність систематичної несплати орендної плати.

Закриваючи провадження у справі в частині позову про стягнення заборгованості з орендної плати, суд апеляційної інстанції керувався вимогами ч. 1 ст. 310 ЦПК України, дійшовши висновку, що орендна плата за землю є податковим збором, а тому справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до ст. 205 ЦПК України та ст. 17 КАС України.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам ухвали апеляційного суду не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з договором оренди землі від 30 серпня 2013 року ГУ Держземагентства у Черкаській області передало ОСОБА_3 у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, які знаходяться за межами населеного пункту в адміністративних межах Житницької сільради, а саме:

− земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 9,0683 га, сільськогосподарські угіддя-рілля;

− земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 11,2302 га, сільськогосподарські угіддя-рілля;

− земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 74,0200 га, сільськогосподарські угіддя-рілля.

Відповідно до п. 11 вказаного договору орендна плата за землю вноситься щомісячно пропорційно річній орендній платі не пізніше 30 числа наступного місяця.

Згідно з п. 13 договору оренди у разі несвоєчасного внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Договір оренди від 30 серпня 2013 року укладений строком на 20 років та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 грудня 2013 року (а. с. 10−22).

18 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ФГ «Зерно життя» укладені договори суборенди вказаних земельних ділянок, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 березня 2014 року. Акти приймання-передачі об'єктів суборенди підписані 02 березня 2014 року.

З листа Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі - Уманська ОДПІ) від 13 жовтня 2014 року № 1234/23-11-15-03 вбачається, що податковий борг за ОСОБА_3 станом на 13 жовтня 2014 року склав 46 005 грн 21 коп; податковий борг за період перебування земельних ділянок в суборенді у ФГ «Зерно життя» відсутній (а. с. 38).

Відповідно до листа Житницької сільради орендна плата за 2013 рік за договором оренди землі від 30 серпня 2013 року не надходила (а. с. 39); за актами приймання-передачі земельні ділянки за цим договором передано орендарю 16 грудня 2013 року (а. с. 108, 109, 110).

05 вересня 2014 року Уманською ОДПІ сформовано та направлено ОСОБА_3 податкову вимогу, яку останній оскаржив в адміністративному порядку відповідно до ст. 56 ПК України, та рішенням ГУ ДФС у Чернігівській області від 17 листопада 2014 року його скаргу залишено без задоволення, а податкову вимогу - без змін (а. с. 50, 51-52).

Листом від 17 лютого 2015 року заступник начальника Жашківського відділення Уманської ОДПІ підтвердив, що ОСОБА_3 протягом 22-23 січня 2015 року сплатив нараховану контролюючим органом орендну плату в розмірі 24 735 грн 05 коп., а податковий борг у нього відсутній (а. с. 136).

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову про розірвання договору оренди землі і повернення земельної ділянки, врахувавши повну сплату в січні 2015 року орендної плати, нарахованої контролюючим органом, дійшов висновку про відсутність систематичної несплати орендної плати, оскільки за вимогами ст. 56.15 ПК України скарга ОСОБА_3 була подана із дотриманням строків, визначених п. 56.3 цієї, а тому мало місце зупинення виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні - рішенні, на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Разом з тим, згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Приписами ст. 21 Закону встановлено, що розмір та умови орендної плати, визначені договором оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, підставою для розірвання спірного договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно з п. п. 287.1 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

За п. 287.7 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

В матеріалах справи відсутні докази своєчасного здійснення орендної плати ОСОБА_3 саме за період з вересня 2013 року по лютий 2014 року, в той час як за умовами договору оренди від 30 серпня 2013 року оренда плата за землю має сплачуватися щомісячно пропорційно річній орендній платі не пізніше 30 числа наступного місяця, у зв'язку з чим колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відсутність систематичної несплати орендної плати.

Крім того колегія суддів касаційного суду вважає помилковим висновок апеляційного суду, що орендна плата за землю є податковим збором, у зв'язку з чим апеляційним судом закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Також за ст. 15 ЦПК України спори, що виникають із земельних правовідносин, розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що відповідно до статті 21 Закону та Податкового кодексу України <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/2755-17> орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, а тому їх несплата в установлений строк є заборгованістю перед бюджетом. У зв'язку із цим спори за позовами податкових органів про стягнення такої заборгованості не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як свідчать матеріали справи, з відповідним позовом звернувся не податковий орган, а прокурор в інтересах ГУ Держземагентства та просив стягнути саме заборгованість з орендної плати за земельні ділянки.

На вказані вимоги закону апеляційний суд уваги не звернув та не врахував, що укладений між сторонами договір за правовою природою є договором найму (оренди) земельної ділянки з фізичною особою, тому майнові зобов'язання, які виникають між сторонами, регулюються ЦК України, у тому числі щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою.

Порушення апеляційним судом норм процесуального та матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому ухвали апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі і повернення земельної ділянки та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року про закриття провадження у справі в частині позову про стягнення заборгованості з орендної плати скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Л.М. Мазур

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук