Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Регіональний інвестиційний банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

24 квітня 2014 року Акціонерне товариство «Регіональний інвестиційний банк» (далі - АТ «Регіональний інвестиційний банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, посилаючись на те, що 06 червня 2008 року між AT "Регіональний інвестиційний банк" та компанією FIREBERG LTD був укладений договір займу № А-04/598, згідно з яким AT "Регіональний інвестиційний банк" зобов'язався надати FIREBERG LTD кредит у розмірі 2 000 000,00 доларів США, a FIREBERG LTD, в свою чергу зобов'язався повернути кредит в строк до 25 червня 2009 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором займу 06 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_5 передала в іпотеку банку нежитлові приміщення № 6-Н, загальною площею 217,0 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

11 липня 2011 року між AT "Регіональний інвестиційний банк", компанією FIREBERG LTD та компанією QUEENSLAND SALES LLP був укладений договір про переведення боргу, згідно з яким, з урахуванням усіх змін та доповнень, компанія QUEENSLAND SALES LLP зобов'язалася сплатити залишок боргу у розмірі 948 425,18 доларів США в строк до 31 листопада 2012 року та сплатити відсотки за договором найму у розмірі 7,5 % річних.

У зв'язку з тим, що компанія QUEENSLAND SALES LLP належним чином не виконувала умови договору займу, утворилась заборгованість, яка станом на 01 квітня 2014 року становить: за тілом кредиту - 701 425,18 доларів США, за несплаченими відсотками - 123 914,68 доларів США, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано право власності за АТ «Регіональний інвестиційний банк» на предмет іпотеки - нежитлові приміщення № 6-Н, загальною площею 217,0 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належать ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 26 квітня 2007 року, за вартістю встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 2 567 248,00 грн, що за курсом гривні до долара США, встановленому НБУ на день складання висновку становить 221 293, 46 доларів США, в рахунок задоволення частини вимог за договором займу № А-04/598 від 06 червня 2008 року, а саме - в розмірі 221 293,46 доларів США.

Вирішено встановити порядок виконання, визначивши, що судове рішення є підставою для визнання права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення № 6-Н, загальною площею 217,0 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належать ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 26 квітня 2007 року, за вартістю встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 2 567 248,00 грн, що за курсом гривні до долара США, встановленому НБУ на день складання висновку становить 221 293, 46 доларів США, за АТ «Регіональний інвестиційний банк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено.

В абзацах другому та третьому резолютивної частини рішення слова та цифри: «…за вартістю, встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 2 567 248,00 грн, що за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на день складання висновку еквівалентно 221 293,46 доларів США…» замінено словами та цифрами: «…за вартістю, встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 5 467 479,00 грн, що за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на день складання висновку еквівалентно 219 083,46 доларів США…».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, не погоджуючись із зазначеним рішенням апеляційного суду, подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Судом першої та апеляційної інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 4.1 договору іпотеки від 06 червня 2008 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом, зокрема, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, в порядку, встановленому в ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, оскільки відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за договором займу № А-04/598 від 06 червня 2008 року та умовами укладеного між сторонами договору іпотеки міститься відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття останнім права власності на предмет іпотеки.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення вартості іпотечного майна, апеляційний суд обґрунтовано виходив із Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5714 від 16 лютого 2015 року, згідно з яким вартість іпотечного майна складає 5 467 479,00 грн, що за курсом гривні до долара США, встановленого НБУ на день складання Висновку, еквівалентно 219 083,00 доларів США.

Інші доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2014 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук