Справа № 125/238/15-ц Провадження № 22-ц/772/2815/2015Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 27 Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого : Чуприни В.О.

Суддів : Чорного В.І., Медвецького С.К.

При секретарі : Франчук О.П.

За участю : представника позивача ПАТ «ВТБ Банк» по довіреності - Фотченка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Барського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року, встановила :

У січні 2015 р. ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору від 14.08.2012 р., яким їй було надано в кредит у розмірі 99 500,00 грн., у зв'язку з чим, з урахуванням уточнених заявою від 09.06.15 р. вимог, просили стягнути з ОСОБА_3 суму заборгованості станом на 15.05.2015 р. у розмірі 80 458,69 грн., яка складається :

1) борг у урахуванням індексу інфляції та 3% річних - 46 527,88 грн.:

- поточна заборгованість за кредитом 45 297,47 грн.;

- прострочена заборгованість за кредитом 24,62 грн.;

- інфляційні витрати 730,99 грн.;

- 3% річних 474,80 грн.

2) борг за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних -1 297,54 грн.:

- поточна заборгованість по відсотках 1 140,02 грн.;

- інфляційні витрати 72,33 грн.

- 3% річних 85,19 грн.

3) пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту 32 633,27 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 906,20 грн.

31.07.2015 р. ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву про визнання частково недійсним кредитного договору, а саме його п.п.7.1 щодо сплати на користь банку пені за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення, як такий, що є несправедливим, не відповідає принципу добросовісності, грубо порушує конституційній права позичальника і суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 18.08.2015 р. у задоволенні первісного позову ПАТ «ВТБ Банк» та зустрічного ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВТБ Банк» наголошує на порушенні судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі: стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 80 458,69 грн. та судові витрати в розмірі 906,20 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судові витрати з апеляційної скарги у розмірі 402,30 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ВТБ Банк», обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» зазначеним вимогам не відповідає.

Судом установлено, що 14.08.2012 р. між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № R6B, згідно умов якого ОСОБА_3 отримала 99 500,00 грн. кредиту зі сплатою 31,0 відсотків річних, з кінцевим строком погашення заборгованості до 14.08.2016 р., спосіб повернення кредиту та процентів ануїтетними платежами щомісячно відповідно до графіка, дата списання банком платежів - 18 число кожного місяця (а.с.8 - 14).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк», суд виходив з того, що позивачем не обґрунтовано та не доведено розмір суми заборгованості відповідача, зокрема представник банку не зміг пояснити нарахування заборгованості в той час, коли ОСОБА_3 сплачувала вчасно черговий платіж. Наприклад, 18.12.2013 р. ОСОБА_3 внесла черговий платіж в сумі 3600,00 грн., однак банк нарахував прострочення 13 днів та пеню - 222,02 грн.; за жовтень 2013 р. банком зараховано 29 днів прострочення та нарахована пеня - 471,01 грн., хоча 01.10.2013 р. ОСОБА_3 сплатила 4 000,00 грн.; у листопаді 2013 р. банком зараховано 30 днів прострочення; 02.09.2013 р. ОСОБА_3 сплатила 4 000,00 грн., а банком зараховано 13 днів прострочення; аналогічно за серпень 2013 р. зараховано 14 днів прострочення; 25.07.2014 р. ОСОБА_3 внесла 10 000,00 грн., однак банком нараховані 1 163,02 грн. пені за кожен день прострочення.

Пропозицію запросити у судове засідання спеціаліста ПАТ «ВТБ Банк», який би роз'яснив та обґрунтував поданий банком розрахунок заборгованості представник банку не підтримав, а правом клопотати про призначення у справі судової бухгалтерської експертизи сторони не скористалися.

З таким висновком, зробленим за неповного дослідження доказів, невідповідної їх оцінки та у порушення правил змагальності сторін, колегія суддів погодитись не може.

Так, якщо у суду виникли сумніви щодо правильності нарахування пені, то є незрозумілою та ніяк невмотивованою відмова у задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» в іншій його частині вимог, зокрема стосовно стягнення боргу у урахуванням індексу інфляції та 3% річних - 46 527,88 грн., боргу за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних - 1 297,54 грн.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок доведення стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зробивши припущення про відсутність факту прострочення у сплаті кредиту, а відтак підстав для нарахування пені, на користь відповідача, який не довів обставин, на які він посилався, суд фактично переклав тягар доказування на позивача у спростуванні свого ж доказу - розрахунку заборгованості, в тому числі й щодо нарахування пені у зв'язку з несвоєчасною сплатою позичальником процентів та кредиту (а.с.102 - 104).

При цьому суд залишив поза належною увагою, що п. 3.4 (а також п.4.6) кредитного договору № R6B від 14.08.2012 р. передбачає спосіб повернення кредиту та процентів щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг. Ануїтетні платежі - регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на виконання зобов'язань по цьому договору, а саме повернення суми кредиту і сплати процентів, які розраховуються таким чином, що в кінці строку дії договору за умови виконання зобов'язань позичальником заборгованість повертається повністю.

Пункт 3.5 договору - датою списання платежів є 18 число кожного місяця.

Пункт 4.2 - проценти за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 17 числа та в останній робочий день кожного місяця. Період, за який сплачуються проценти - з 18 числа (включно) попереднього місяця по 17 число (включно) поточного місяця.

Пункт 7.1 - у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення.

Оговорено сторонами й черговість погашення вимог банку у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором у повному обсязі (п. 4.1 договору).

Наведене свідчить, що питання про нарахування пені пов'язані не тільки фактом сплати позичальником певної суми кредиту, але й строку (дня) цієї сплати, достатності суми для погашення щомісячного платежу, що тягне в зворотному випадку погашення вимог банку в порядку визначеної у договорі черговості.

Враховуючи всі умови кредитного договору, графік погашення заборгованості, розрахунок заборгованості відповідача станом на 15.05.2015 р., та виписки по рахунку відповідача, можна зробити висновок, що починаючи з 19.12.2012 р. відповідач прострочила черговий платіж в сумі 3 653,00 грн., який мав бути сплачений до 18.12.2012 р. В подальшому даний платіж був сплачений 20.12.2012 р. в розмірі 4 000,00 грн. і відповідно виникло 2 дні прострочення, за які і нарахована пеня. Наступний платіж відповідач мала здійснити до 18.01.2013 р. у розмірі 3 653,00 грн., але на рахунку відповідача на цю дату було тільки 347,00 грн., з яких 345,98 грн. було зараховано на погашення відсотків за наступний період, як це передбачено п. 4.11 кредитного договору, з 21.01.2013 р. знову виникло прострочення. 25.01.2013 р. відповідачем було здійснено платіж в розмірі 4 000,00 грн., з яких 2 161,79 грн. зараховано на погашення відсотків, 1 145,23 грн. - погашення кредиту, 689,09 грн. - зараховано на погашення відсотків на наступний період. З 21.01.2013 р. по 25.01.2013 р. виникло 5 днів прострочення, за які також банком нарахована пеня.

Доводи апеляційної скарги, якими спростовуються припущення суду першої інстанції щодо неправильності нарахування пені по платежам за жовтень 2013 р., листопад 2013 р., грудень 2013 р., вересень 2013 р., серпень 2013 р. та липень 2014 р., а також доводи про доведеність інших складових заборгованості по кредиту, заслуговують на увагу, оскільки є переконливими та узгоджуються з матеріалами справи.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 550 ЦК визначено, що неустойкою (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч.1 ст. 550 ЦК).

Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з утворенням простроченої заборгованості, у відповідності з кредитним договором, банк скористався правом вимоги дострокового повернення кредиту, прострочених процентів, неустойки у вигляді пені, а також заявив вимогу про сплату інфляційних втрат та трьох процентів річних, що підтверджуються розрахунками (а.с.101 - 104), які у доведеність заперечень не були спростовані відповідачем..

Таким чином, рішення суду першої інстанції, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким обґрунтований і доведений позов ПАТ «ВТБ Банк» слід задовольнити у повному обсязі.

Судові витрати розподіляються апеляційним судом за правилами ст. 88 ЦПК України, тобто позивачу, на користь якого ухвалено рішення, присуджуються з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати у сплаті судового збору в сумі 1257,69 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів вирішила :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати і ухвалити нове рішення, яким даний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість станом на 15.05.2015 р. по кредитному договору № R6B від 14.08.2012 р. у розмірі 80 458,69 грн., яка складається :

1) борг у урахуванням індексу інфляції та 3% річних - 46527,88 грн.:

- поточна заборгованість за кредитом 45297,47 грн.;

- прострочена заборгованість за кредитом 24,62 грн.;

- інфляційні витрати 730,99 грн.;

- 3% річних 474,80 грн.

2) борг за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних - 1297,54 грн.:

- поточна заборгованість по відсотках 1140,02 грн.;

- інфляційні витрати 72,33 грн.

- 3% річних 85,19 грн.

3) пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту 32633,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» 804,59 грн. судових витрат за подачу позовної заяви та 453,10 грн. з апеляційної скарги, а всього 1257,69 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення Барського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.О.Чуприна

Судді : /підпис/ В.І.Чорний

/підпис/ С.К.Медвецький

З оригіналом вірно: