Справа № 462/5931/13 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/2192/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Куцика І.Б.,

з участю: представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_12.,

відповідача ОСОБА_4, її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Паламар Р.В., ОСОБА_7., про визнання правочину недійсним,-

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсною з моменту вчинення та скасувати довіреність від імені ОСОБА_8, посвідчену 11.05.2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Паламар Р.В., яка підписана ОСОБА_7., з тих підстав, що на момент її підписання довіритель не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29.12.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що на момент укладення оспорюваного одностороннього правочину ОСОБА_8 внаслідок наявного у нього хворобливого стану не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, про що було відомо відповідачеві, яка використала такий стан свого чоловіка, щоб стати власником його майна. Апелянт вважає безпідставними твердження відповідача про те, що вона доглядала за ОСОБА_8, оскільки в такому разі між ними був би укладений договір довічного утримання. На думку апелянта, суд не дав належної оцінки доказам, на які його сторона посилалась в обґрунтування заявлених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є довіреність, якою ОСОБА_8 уповноважував ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на представництво його інтересів, зокрема, з питань укладення від його імені договору дарування належної йому на праві власності частки квартири АДРЕСА_1, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Паламар Р.В. 11.05.2011 року за викликом за місцем проживання довірителя: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Довіреність замість довірителя ОСОБА_8 підписана ОСОБА_7. у зв»язку з тим, що внаслідок хвороби та похилого віку він не міг її власноручно підписати.

Нотаріусом засвідчено те, що довіреність підписана ОСОБА_7. за дорученням ОСОБА_8 у його присутності і прочитана йому вголос, особу довірителя встановлено і його дієздатність перевірено.

11.05.2012 року ОСОБА_8, від імені якого на підставі цієї довіреності діяла ОСОБА_9, подарував своїй дружині - відповідачеві ОСОБА_4 належні йому на праві власності 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

Даний договір дарування був посвідчений державним нотаріусом П»ятої Львівської державної нотаріальної контори Ясинською Н.М., однак, він не є предметом спору у даній справі і не був визнаний недійсним у судовому порядку в іншій справі.

Крім того, 06.02.2008 року ОСОБА_8 склав заповіт, згідно з яким все своє майно він заповів своїй дружині - відповідачеві ОСОБА_4 (а.с.9).

Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Галанюк Н.Я., однак, він не є предметом спору у даній справі і не визнаний недійсним в судовому порядку в іншій справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Залізничним відділом РАЦСу Львівського МУЮ 31.07.2012 року (а.с.10).

У відповідності до ч.2 ст.30 ЦК України, обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.ст.36, 39 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у своїй цивільній дієздатності або може бути визнана недієздатною лише за рішенням суду у встановленому процесуальним законом порядку.

В силу вимог ч.4 ст.36 та ч.1 ст.40 ЦК України, цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою або фізична особа визнається недієздатною лише з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо невстановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 у встановленому законом порядку не був визнаний недієздатним або обмежено дієздатним і такого рішення судом не ухвалювалось, а згідно з актом посмертної судово-психіатричної експертизи №608 від 05.09.2014 року, проведеної в даній справі, у експертів не було достатньо підстав визнавати психічний стан ОСОБА_8 таким, внаслідок якого на момент укладення довіреності він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.81-86).

Інших належних доказів на підтвердження тієї обставини, що на момент посвідчення оспорюваної довіреності ОСОБА_8 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивачем надано не було, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вказаного позову.

Крім того, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що оспорюваною довіреністю порушені права позивача, який є онуком покійного ОСОБА_8, оскільки ні наведений вище договір дарування, за яким спірне нерухоме майно перейшло у власність відповідача ОСОБА_4, ні заповіт, складений покійним у її користь, не були визнані недійсними.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, застосувавши матеріальний закон, який підлягав застосуванню, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.