АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 668/4327/15-ц Головуючий в суді 1 інстанції: Булах Є.М.
Номер провадження 22-ц/791/2639/15 Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року жовтня місяця 27 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Фарлеп - Інвест» на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Фарлеп - Інвест» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Фарлеп - Інвест» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що працювала у відповідача на посаді провідного фахівця Центру з продажу та обслуговування м. Херсона Південної філії.

20.08.2014 року наказом №125-п, звільнена з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Не погоджуючись із звільненням звернулась з позовом до суду про поновлення на роботі, рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.12.2014 року, залишеним без змін Апеляційним судом Херсонської області 12.03.2015 року поновлена на раніше займаній посаді. Вимоги про оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу нею при подачі позову про поновлення на роботі не заявлялися, і такі судом при ухваленні рішення не вирішувалися.

З огляду на викладене, з урахуванням її права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день набрання рішенням законної сили, просила суд стягнути на її користь середній заробіток у розмірі 22450,20 грн., виходячи з її середньоденної заробітної плати 110,05 грн. та 204 календарних днів прогулу, в рахунок відшкодування моральної шкоди просила суд стягнути 10000 грн., яку пов'язує із тим, що була незаконно позбавлена права на працю і єдиного джерела для існування, внаслідок чого отримала стрес і погіршення стану здоров'я.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 15 червня 2015року позов задоволено частково.

Судом стягнуто з приватного акціонерного товариства «Фарлеп - Інвест» на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 22450,20 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі приватне акціонерне товариство «Фарлеп-Інвест» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким визначити для виплати на користь ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу 5575,21 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд при визначені належного для стягнення на користь позивача середнього заробітку не врахував суму виплаченої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю за період з 13.10.2014 р. по 12.03.2015 р. у розмірі 10944, 58 грн., що підлягає поверненню товариством на користь Херсонського міського центру зайнятості, а також суд не правильно визначився із розміром середнього заробітку та прийняв до уваги неналежну довідку про заробітну плату позивача, а відтак неправильно визначився із розміром відшкодування, що підлягає сплаті на користь ОСОБА_3

Окрім того, суд вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди не врахував, пропуск позивачем строку звернення до суду при вирішенні трудового спору, який починається із дня звільнення працівника з роботи, а не з часу ухвалення рішення про поновлення на роботі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст.303 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.12.2014 року, залишеним без змін Апеляційним судом Херсонської області 12.03.2015 року ОСОБА_3 поновлена на роботі на посаді провідного фахівця Центру з продажу та обслуговування м. Херсона Південної філії приватного акціонерного товариства «Фарлеп - Інвест». При розгляді спору про поновлення на роботі питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не вирішувалося.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність передбачених ст.ст.235, 237? КЗпП України підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Разом із тим при визначені розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд не вірно виходив із середньоденної заробітної плати позивача в сумі 110,05 грн., що визначена відповідно до довідки №69 про середню заробітну плату для розрахунку виплат на випадок безробіття, у той час, як постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.01.1995 року передбачено, що середньомісячна заробітна плата, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, коли працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до довідки №69, на яку послався суд та згідно розрахунку при звільненні від 20.08.2014 року наданою представником відповідача в ході розгляду справи в апеляційному порядку заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню становила за червень 2485,33 грн. за 16 відпрацьованих днів, за липень 1698,48 грн. за 13 відпрацьованих днів (2485,33 грн. + 1698,48 грн. = 4183,81 грн.: 29 дня = 144,27 грн.).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 144, 27 грн, що визначена без вирахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, а сума відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 20486, 34 грн. (144,27 х 142 = 20486, 34) за 142 робочих днів, а не за 204 календарних днів, як помилково зазначив суд.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.32 постанови №9 від 06 листопада 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботі.

Суд першої інстанції відмовляючи при присудженні оплати за час вимушеного прогулу в зарахуванні суми вихідної допомоги та допомоги по безробіттю, виходив із правової підстави для не зарахування зазначених виплат, невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, однак із змісту позову в даній справі вбачається, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням з роботи.

Таким чином, враховуючи наведене та те, що ОСОБА_3 при звільненні 20.08.2014 року виплачена сума вихідної допомоги в розмірі 3029,67 грн, а також нею отримана допомога по безробіттю за період з 13.10.2014 року по 12.03.2015 року в розмірі 10944, 58 грн., що підтверджується належними доказами та визнається позивачкою, колегія суддів вважає висновок суду про не зарахування зазначених виплат при присудженні оплати за час вимушеного прогулу помилковим, а рішення суду в цій частині таким, що підлягає зміні, визначена судом для стягнення сума середнього заробітку зменшенню із 22450,20 грн. до 6512,09 грн. ( 20486,34 грн. - 3029,67 грн. - 10944,58 грн.= 6512,09 грн.).

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що незаконним звільненням ОСОБА_3 з роботи, порушено гарантоване законом право позивача на працю, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із визначеним судом розміром морального відшкодування, оскільки позивачем належним доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди у визначеному судом розмірі не надано, а тому колегія суддів вважає за можливе зменшити визначений судом розмір морального відшкодування з 5000 грн. до 3000 грн., враховуючи період протягом, якого позивачка не працювала з 20.08.2014 року по 12.03.2015 року.

Доводи апелянта відносного пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки фактично її право на працю порушувалося (не визнавалося) відповідачем з 20.08.2014 року по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі по 12.03.2015 року, а з позовом до суду ОСОБА_3 звернулася 03.04.2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди підлягає зміні з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фарлеп - Інвест» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 червня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди змінити, визначену для стягнення на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшити з 22450,20 грн. до 6512,09 грн, а суму морального відшкодування із 5000 грн. до 3000 грн.

В решті частини рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: