АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/786/15 Головуючий 1 - інстанції - Овдієнко В.В.
Справа № 621/2768/14-ц Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - стягнення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача 5000,00 грн.

На обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 04.10.2013 року сталася ДТП, внаслідок чого постраждав автомобіль відповідача OPEL, державний номер НОМЕР_1.

Він викликав співробітників ДАІ і евакуатор, який доставив пошкоджений транспортний засіб на автостоянку «Родничок» на вулиці Академіка Павлова , оплатив послуги евакуатора охорону автомобіля на автостоянці, автотоварознавче дослідження та витрати з доставки автомобіля на мийку і до міста проведення дослідження, послуги автопід»ємника.

Всі понесені ним витрати відповідач обіцяв повернути після отримання страхового відшкодування.

Крім того, на прохання відповідача він дав йому в борг 5000,00 грн. на ремонт пошкодженого автомобіля, які останній також обіцяв повернути після отримання страхового відшкодування, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою.

Проте, замість цього ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до нього та страхової компанії, в якому вимагав стягнення з нього моральної шкоди.

Зрозумівши, що відповідач не має наміру повертати отримані від нього грошові кошти і намагається з надуманих підстав отримати стільки ж, він вирішив звернутися до суду.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 5000,00 грн. в рахунок повернення безпідставно набутого майна і 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

При цьому посилається на необґрунтованість рішення суду і невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що до таких висновків призвела неналежна оцінка судом наданих доказів, оскільки на час звернення з апеляційною скаргою у ПрАТ СК « Здорово» існує заборгованість перед ним з виплати страхового відшкодування.

Вказує, що надана ним позивачу розписка містить достатнє правове обґрунтування отриманої від позивача суми 5000,00 грн. « відшкодування незручностей та шкоди», проте суд став на захист особи, дії якої призвели до настання ДТП і спричинення йому матеріальної і моральної шкоди.

Зазначає, що автотоварознавчим дослідженням від 24.10.2013 року було визначено розмір матеріальних витрат, тому станом на 31.10.2013 року не могло виникати питання про отримання з позивача 5000,00 грн. матеріальних витрат.

Внаслідок ДТП було ушкоджено його майно. Оскільки джерело його доходів пов»язане з постійним використанням транспортного засобу, через неможливість тривалий час використовувати свою власність за прямим призначенням, він переніс певні душевні страждання , за що мав право отримати від позивача компенсацію.

Звертає увагу на те, що під поняттям незручності «неудобства» неможна розуміти матеріальні витрати.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити рішення районного суд без змін, посилаючись на повний і об»єктивний розгляд справи та намагання відповідача ввести суд в оману.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України: в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія доходить висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.з

Таким вимогам цивільно-процесуального законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного:

Страховик здійснив ОСОБА_4 страхову виплату, чим повністю відшкодував матеріальну шкоду, завдану з вини ОСОБА_5, тому у останнього не виникає обов»язку з її відшкодування.

Зі змісту розписки від 31.10.2013 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 суму 50000 грн. в якості відшкодування незручностей та шкоди, пов»язаних з ДТП 04.10.2013 року. При цьому в розписці не конкретизовано про відшкодування якої шкоди йдеться мова: матеріальної чи моральної.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно) зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи, що в розписці не зазначені конкретні підстави отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_5 суми 5000 грн., а ОСОБА_5 не зобов»язаний відшкодовувати завдану ним матеріальну шкоду, яка була повністю відшкодована страховою компанією, належить дійти висновку, що відповідач ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_55000 грн. без достатньої правової підстави.

З такими висновками суду першої інстанції інстанції погодитись не можна.

За правилами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воь було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином і незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

По справі встановлено, що 04.10.2013 року з вини ОСОБА_5 сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль відповідача OPEL VECTRA, державний номер НОМЕР_1. Згідно висновку авто товарознавчого дослідження з визначення суми матеріальної шкоди від 24.10.2013 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля визначена в розмірі 12563,47 грн.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, як власника наземного транспортного засобу , була застрахована в ПрАТ СК «Здорово» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю - 100000,00 грн,, за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн., без франшизи.

До апеляційної скарги ОСОБА_4 додав виписку зі свого карткового рахунку, з якого вбачається, що ПрАТ СК «Здорово» перерахувала йому 10795,22 грн. На запит апеляційного суду страхова компанія підтвердила виплату страхового відшкодування у зазначеній сумі, а також вказала, що повний розмір його складає 13313,47 грн.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 11, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема є завдання майнової ( матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно розписки ОСОБА_4 31.10.2013 року він отримав від ОСОБА_5 5000,00 грн. в якості відшкодування незручностей і шкоди, пов»язаних з ДТП 04 10. 2013 року.

Будь-яких зобов»язань ОСОБА_4з повернення вказаної суми після отримання страхового відшкодування розписка не містить, відповідач категорично заперечував такий обов»язок, під час розгляду справи судом першої інстанції пстверджував, та в апеляційній скарзі вказує, що отримав вказану суму в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої у зв»язку з пошкодженням автомобіля та неможливістю тривалий час використовувати його за призначенням.

Належних та допустимих в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України доказів на підтвердження того, що вказана сума передавалась позивачем відповідачу на ремонт автомобіля та на умовах її повернення, матеріали справи не містять, і до суду апеляційної інстанції таких доказів позивачем також не надано, твердження відповідача про те , що кошти передані на відшкодування моральної шкоди, не спростовано.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи і неправильно застосував норми матеріального права, що у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.313,314,316,317,319,324 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року скасувати .

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми відмовити, понесені судові витрати віднести на його рахунок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії -підписи

Копія вірна. Суддя -