Справа №220/1845/15-ц
Провадження № 6/220/48/15
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2015 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду справу за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2015 року до суду надійшло подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України.

В обґрунтування подання заявник посилається на те, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавчий провадження № 48448601 з примусового виконання вимоги № Ф-59-11 від 05.08.2015 р. Марїнської ОДПІ про стягнення боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 1267,95 грн.; вимоги № Ф-59-11 від 24.07.2015 р. Марїнської ОДПІ про стягнення боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 37,08 грн.; вимоги № Ф-59-11 від 24.07.2014 р. Марїнської ОДПІ про стягнення боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 1267,95 грн.; рішення № НОМЕР_1 від 06.03.2015 р. Марїнської ОДПІ про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф в сумі 84,62 грн.; вимоги № Ф-59-11 від 14.02.2015 р. Марїнської ОДПІ про стягнення боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 1267,95 грн.; постанови № ф-59-11 від 21.11.2014 р. Марїнської ОДПІ про стягнення боргу зі сплати єдиного внеску в розмірі 2414,82 грн. Боржник ухиляється від виконання судових рішень.

Представник Відділу державної виконавчої служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду подання. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням того, до відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України на суд покладено обовязок негайно розглянути подання, то неявка до суду державного виконавця, який належним чином повідомлений, не є перешкодою у розгляді справи по суті.

Суд, дослідивши подання та надані до нього документи, матеріали виконавчого провадження, вважає, що дане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування є фундаментальним правом природно-правового походження та складається із таких основних складових: право фізичної особи на в'їзд і на виїзд з території країни, на якій вона перебуває, право вільного пересування у межах цієї території, у тому числі право на вільний вибір місця проживання. Це конституційне право належить всім фізичним особам: громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.

Право на свободу пересування має також своє первинне закріплення у ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Мінюсту України від 02.04.2012 N 512/5 (далі - Інструкція). Розділом ХІ зазначеної інструкції передбачений порядок обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну.

Приписами частини 2 статті 6 Закону України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" визначено, що підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань. Частиною 2 цієї статті передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Право звернення державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням, закріплене в п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України в редакції від 4 листопада 2010 року № 2677-VІ «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлені нормами Закону України в редакції від 4 листопада 2010 року № 2677-VІ «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (стаття 5 Закону).

Під ухиленням від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням, слід розуміти як пряму відмову від виконання судового рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобовязань.

За роз'ясненнями, що містяться в абз. 7 п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Судом не встановлено та державним виконавцем не доведено переконливих підстав умисного та свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання рішень та необхідності застосування до нього обмеження у праві на виїзд за межі України.

Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Донецькій області № 343 від 03.09.2015 р. на ОСОБА_2 відсутня зареєстрована техніка (а.с. 8).

Згідно листа Великоновосілківського районного центру зайнятості від 05.01.2015 р. ОСОБА_2. не перебуває на обліку та допомогу по безробіттю не отримує (а.с. 9).

Згідно листа Відділу Держземагентства у Великоновосілківському районі Донецької області № 737 від 14.08.2015 р. та довідки Богатирської сільської ради № 364 від 13.08.2015 р. ОСОБА_2 земельних ділянок (паїв) не має (а.с. 9 об.,10).

Згідно відповіді Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області від 12.08.2015 р. інформація щодо ОСОБА_2 на обліку як пенсіонер не перебуває (а.с. 10 об.).

Згідно листа Управління державної автоінспекції Центр ДАІ 1416 № 470 від 28.03.2015 р. за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби (а.с. 6 об.).

Згідно даних Державної податкової служби України від 07.08.2015 р. на імя ОСОБА_2 у ПАТ «А-Банк» відкрито рахунки (а.с. 10 об.). Разом з тим, відомості про наявність на рахунках грошових коштів на їх розміру у матеріалах відсутні.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області від 07.09.2015 р. накладено арешт на кошти ОСОБА_2, що містяться на рахунках № 1579, № 1823, № 3563 в ПАТ «А-Банк» (а.с. 13).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області від 14.07.2015 р. накладено арешт на автомобілі НОМЕР_2, та «ОСОБА_3НОМЕР_3 (а.с. 14).

Згідно акту державного виконавця від 03.11.2015 р. на момент проведення перевірки боржник був відсутній за своєю адресою: с. Богатир, м-н Юний,7-а. Майно, на яке можливе стягнення, не було виявлено (а.с. 15).

Відомості щодо наявності у ОСОБА_2 на нерухоме майно у наданих суду матеріалах відсутні.

Матеріали виконавчого провадження також не містять даних про наявність у боржника закордонного паспорту (а.с. 6 об.).

Суд також приймає до уваги, що надані суду матеріали не містять даних, які б підтверджували, що ОСОБА_2 повідомлений про відкриття виконавчого провадження, про вручення під розписку постанов ВДВС щодо відкриття виконавчих проваджень.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, то, із урахуванням непоінформування боржника про існування виконавчого провадження, суд не вбачає підстав на даному етапі для обмеження боржника в свободі пересування і праві виїзду за кордон, що задекларовано ратифікованими Україною міжнародними нормами (ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права), Конституцією України і Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Крім того, в порушення ч. 11.1.5. ст. 1.1. Розділу ХІ Інструкції про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець не повідомив боржника, оскільки докази про це не були долучені до подання.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього державним органом, у звязку з чим вважає, що відсутні достатні законні підстави для задоволення подання щодо обмеження конституційних прав громадянина України.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Відповідно до Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24.03.2008 року, суд може, але не зобов'язаний вживати заборону на виїзд боржника.

Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також, оцінюючи надані докази, суд вважає подання таким, що подане передчасно, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України Законом України Про виконавче провадження, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М. Якішина