Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

15 січня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Аслановій Е.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго на постанову старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року скаржник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження від 10.11.2014 року за виконавчим листом №490/4341/13-ц, виданого 28.05.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ Миколаївобленерго заборгованість в сумі 1989,02 грн.

Сторони у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 05 березня 2014 року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалено заочне рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ Миколаївобленерго 1759,62 грн. відшкодування збитків, та 229,40 грн. судового збору,а загалом 1989 грн.02 коп.

На підставі вищевказаного рішення, 28 травня 2014 року видано відповідні виконавчі листи.

В подальшому заявник звернувся до Центрального ВДВС ММУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження, але постановою державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_1 від 10.11.2014 року у відкритті провадження було відмовлено, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст.18 ЗУ Про виконавче провадження та п.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень відповідно до наказу Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, а саме відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорту.

Однак з позицією державного виконавця погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України Про виконавче провадження.

Закон України Про виконавче провадження визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ч. 2 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначені ст.18 Закону Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Між тим, як вбачається із тексту оскаржуваної постанови, старший державний виконавець відділу ДВС відмовляючи у відкритті виконавчого провадження посилалася на те, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст.18 Закону України Про виконавче провадження та п.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень відповідно до наказу Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, а саме відсутній реєстраційний номер боржника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 названого Закону у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 цього ж Закону державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Тобто у разі відсутності в судовому наказі індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків), державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про реєстраційний номер облікової картки боржника.

При цьому, ухвалою суду від 19 серпня 2014 року внесено виправлення в виконавчий лист, виданий 28 травня 2014 року Центральним районним судом м.Миколаєва, зазначивши в ньому Реєстраційний номер облікової картки (ІНН) ОСОБА_2 відсутній з причини:фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати.

Разом з тим постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, предметом якої була скарга публічного акціонерного товариства на дії державного виконавця, висловлена правова позиція про те, що в разі відсутності у виконавчому листі індивідуального ідентифікаційного номера боржника (фізичної особи) державний виконавцеь в силу п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону має право при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного слід скасувати постанову державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ від 10.11.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №490/4341/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ Миколаївобленерго заборгованості в розмірі 1989,02 грн. та зобовязати Центральний ВДВС ММУЮ прийняти до виконання виконавчий лист №490/4341/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ Миколаївобленерго заборгованості в розмірі 1989,02 грн.

Керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго на постанову старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ від 10 листопада 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №490/4341/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ Миколаївобленерго заборгованості в розмірі 1989,02 грн.

Зобовязати Центральний ВДВС ММУЮ прийняти до виконання виконавчий лист №490/4341/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ Миколаївобленерго заборгованості в розмірі 1989,02 грн.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ О.А.ГУДЕНКО