РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1769/15-ц

пр. № 2/759/2337/15

01 квітня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарях Прохоренко К.М., Захарчук .В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язання не чинити перешкод в користуванні нею квартирою АДРЕСА_1; зобов'язання надати їй ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

При цьому, посилається на те, що вона є власником ? частини вказаної квартири загальною площею 32, 3 кв. м, житловою площею 17 кв. м, й іншим співвласником квартири є колишня дружина її батька ОСОБА_3 - ОСОБА_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Спірних питань з приводу користування квартирою не виникало до моменту смерті батька, де він проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_2, і вона мала можливість при житті батька входити до помешкання. Після смерті батька вона позбавлена доступу до зазначеної квартири з боку колишньої дружини померлого ОСОБА_3-ОСОБА_2 і не має можливості виконувати передбачені законом обов'язки співвласника через протиправні дії відповідача. Вона зверталася до відповідача з приводу отримання ключів від вхідних дверей спірної квартири для того, щоб вона, як співвласник, могла увійти до свого володіння, підтримувати його належний стан, попередити та перешкодити його псуванню іншими особами і в разі необхідності здійснити поліпшення свого майна, і вона має намір користуватися повноцінно квартирою. Відповідач категорично відмовляє в наданні ключів від вхідних дверей спірної квартири, діє агресивно. Її звернення до правоохоронних органів також не призвели до бажаних результатів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позов підтримали.

Відповідач позов не визнала, пояснивши, що спільне проживання з позивачем по справі в одній квартирі неможливо. ОСОБА_1 ніколи в квартирі не проживала, має інше житло, в квартирі проживає постійно лише вона, і присутність позивача по справі, яка є для неї чужою людиною, буде негативно впливати на стан проживання в квартирі. Покійний її чоловік ОСОБА_3 не хотів проживання своєї доньки ОСОБА_1 в спірній квартирі й був з донькою у відчужених відносинах.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, з'ясувавши обставини справи, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є однокімнатна квартира АДРЕСА_1, жилою площею 17 кв. м, загальною площею 32, 3 кв. м. В квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка в ній і проживає. Квартира в рівних частинах-по ? частині кожному належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування ? частини квартири від 03.03.2003 р., посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1с-243, та зареєстровано в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 17.03.2003 р., та ОСОБА_2 на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.01.2003 р. ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2. Вільного доступу ОСОБА_1 в спірну квартиру не має внаслідок відсутності ключів від вхідних дверей квартири та перешкод у користуванні квартирою з боку ОСОБА_2 На неодноразові зверненняОСОБА_1 до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу неправомірних дій з боку ОСОБА_2 їй було рекомендовано звернутися до суду в цивільно-правовому порядку (а.с.5-10).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст. 291 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання.

Згідно ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

В п.15 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Як вбачається з тексту позовних вимог, пояснень сторін, представника позивача і копій відповідей та висновку Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві відповідно від 20.10.2014 р., 27.03.2015 р. та від 13.12.2014 р. по заяві ОСОБА_1, ОСОБА_2 не надає ОСОБА_1 вільного доступу до квартири, не дала ключів від спірної квартири (а.с.11-14).

Між тим, ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири по договору дарування ? частини квартири від 03.03.2003 р., і бажає користуватися своєю часткою в цій квартирі, що є її правом. Відсутність реєстрації позивача по справі в спірній квартирі не позбавляє права ОСОБА_1 на вільне входження до квартири, співвласником якої вона є, й вона має всі законні підстави усунення перешкод в користуванні своєю часткою у спільній власності, з правом отримати ключі від вхідних дверей квартири. Намагання ОСОБА_1 отримати ключі від вхідних дверей квартири у ОСОБА_2 підтверджується показаннями ОСОБА_1, яка була допитана у судовому засіданні як свідок.

Діючим законодавством України передбачено право співвласника чи власника майна користуватися своїм майном відповідно до його призначення.

В позасудовому порядку питання вільного доступу до квартири ОСОБА_1, усунення перешкод у користуванні спірною квартирою ОСОБА_1 з відповідачем по справі ОСОБА_2 вирішити не вдалось через незгоду останньої, яка проживає в квартирі та є співвласником цієї квартири, і щоб на майбутнє упередити наявність і виникнення будь-яких перешкод в цьому питанні, то вселення в квартиру, зобов'язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні жилим приміщенням з передачею ключів на користування квартирою, повинно відбутися в судовому порядку, з урахуванням вищенаведених норм закону.

Сам по собі факт наявності у позивача по справі іншого житла не можна визнавати перешкодою на користування позивачем по справі спірною квартирою.

Показання свідка ОСОБА_4, заявленого з боку відповідача по справі, суд вважає, не мають суттєвого значення для вирішення спору, бо вказана особа є донькою відповідача ОСОБА_2, показала лише про взаємовідносини сторін по справі, проживає окремо від сторін за межами м. Києва, і ніякого відношення до взаємовідносин сторін по справі у користуванні спільною частковою власністю у вигляді квартири не має.

Як вбачається з копії договору №228 від 20.03.2015 р., ОСОБА_1 уклала договір з КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про надання послуг з утримання будинків та споруд і прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконання надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку по АДРЕСА_1, що свідчить про її зацікавленість у користуванні квартирою (а.с.42, 43).

Тому, суд критично відноситься до дій відповідача по справі ОСОБА_2 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 вільного доступу до квартири, відмови у наданні ключів від вхідних дверей квартири, та з врахуванням вищевикладених аргументів та доказів позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Такий захист може бути здійснений шляхом припинення дії, яка порушує право.

Суд діє в даному випадку відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 41 Конституції України, ст.ст. 16, 311, 317, 319, 356, 358, 361, 376, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст.ст.10, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя