Справа № 132/2856/13-ц
Провадження № 2/132/20/15
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2015 Калинівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Павленко І.В.

при секретарі Жовтій С.В.

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, служба у справах дітей Калинівської райдержадміністрації Вінницької області про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві позивачка зазначає, що 22 липня 1995 року з відповідачем по справі було укладено шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №71 і прожила фактично з ним до 1 травня 2012 року. Після чого припинили сімейні відносини і вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Від спільного шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

08 лютого 2001 року відповідачем із Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжного житлового будівництва було укладено кредитну угоду №008 в інтересах сім'ї на будівництво квартири загальною площею 61,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 49360 грн.

23березня 2001 року рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради за №95 було вирішено видати ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Видане свідоцтво про право власності на квартиру було зареєстроване в органах БТІ, тому відповідач набув права власності на вказану квартиру.

12 березня 2013 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано, після чого вона перейшла на своє дошлюбне прізвище «ОСОБА_2».

Відповідачем та його матір'ю 13 листопада 2012 р. без відповідного рішення суду про поділ спільного майна було самостійно вивезено з квартири: телевізор із кімнати, три подушки, стаціонарний телефон «Самсунг», модем для користування Інтернетом, холодильник із кухні, коврова доріжка із кухні, посуд, два чайника, набір каструль, холодильник із підвального приміщення та інші кухонні приналежності.

Створення відповідачем нестерпних умов для спільного проживання, змусило її разом із двома дітьми, переїхати проживати до м. Вінниці, де на даний час винаймає квартиру для проживання. Добровільно поділити спільну квартиру відповідач не бажає, не допускає до квартири, змінює замки на вхідних дверях, чим перешкоджає їй з дітьми здійснювати вільний доступ до спільної квартири. Вважає, що дана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки частки майна дружини та чоловіка є рівними. Тому звертається до суду з даним позовом.

15.10.2014 року представник позивачки за довіреністю ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог та просив в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги в частині поділу гаража просив залишити без розгляду (а.с.191).

25.11.2014 року ОСОБА_2 було подано заяву про збільшення позовних вимог в якій позивачка просила розподілити борги колишнього подружжя «ОСОБА_2» в розмірі по1/2 частині на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з часу набрання законної сили рішення Калинівського районного суду про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року та по день припинення таких зобов'язань, згідно кредитних зобов'язань колишнього подружжя «ОСОБА_2» (а.с.203-204).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7, що діє на підставі довіреності, змінені позовні вимоги та заяву про збільшення позовних вимог підтримали, з мотивів наведених у заявах. Просили суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Провести розподіл боргу колишнього подружжя «ОСОБА_2», а саме: по 1/2 частині на ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно кредитної угоди №008 від 18.02.2015 року, який становить 28462,10 грн., з часу набрання законної сили рішенням Калинівського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року, тобто з 22.03.2013 року та по день припинення таких зобов'язань - 31 грудня 2024 року, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3619 грн.82 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги не визнали. Суду пояснили, що розподіл спірної квартири між колишнім подружжям «ОСОБА_2» до повного розрахунку по кредиту є неможливим. Склад сім'ї в кредитній справі змінено на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2013 року про розірвання шлюбу з позивачкою, згідно якого сталися зміни в складі сім'ї позичальника. Таким чином по діючій Кредитній угоді зобов'язання на даний час залишаються за громадянином ОСОБА_6 Тому просили в задоволенні позову відмовити в зв'язку з його безпідставністю.

Представник Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Степанюк Д.О., що діє на підставі довіреності проти позову заперечував. Суду пояснив, що Вінницьке регіональне управління Фонду є кредитором нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1). Розподіл майна (квартири) до повного виконання зобов'язань за Кредитною угодою № 008 від 08 лютого 2001 р., згідно якої молодій сім'ї в особі ОСОБА_6 надано пільговий довготерміновий кредит на будівництво житла в сумі 49360 грн. неможливий. З метою захисту інтересів Держави, недопущення відчудження квартири до виконання зобов'язань за Кредитною угодою, що в разі відчуження квартири може призвести до неповернення до бюджету державних коштів та відповідно нанесення збитків Державі, Вінницьке регіональне управління Фонду вважає недопустимим розподіл спірної квартири між колишніми членами подружжя до повного розрахунку по кредиту нинішнім Позичальником, яким на сьогодні є громадянин ОСОБА_6 Склад сім'ї в кредитній справі змінено на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2013 року про розірвання шлюбу з ОСОБА_9 Таким чином по діючій Кредитній угоді зобов'язання на сьогодні залишаються за громадянином ОСОБА_6 Розподіл цих зобов'язань між колишнім подружжям є неможливим. Після проведення всіх розрахунків за кредитними зобов'язаннями Вінницьке регіональне управління Фонду не заперечуватиме щодо розподілу майна (квартири АДРЕСА_1). ОСОБА_2 не є на сьогодні позичальником за пільговим довготерміновим державним кредитом і не може бути стороною за Кредитною угодою сім'ї ОСОБА_6 зі складу якої вона вибула, розірвавши шлюб. За таких обставин, Вінницьке регіональне управління Фонду на сьогоднішній день не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Представник служби у справах дітей Калинівської райдержадміністрації Вінницької області Варчук В.В., що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява в якій проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу без його участі.

Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі 22 липня 1995 року уклали шлюб, який було зареєструвано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №71 (а.с.68).

Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_1 від 06.06.1996 року та серія НОМЕР_2 від 05.08.2004 року (а.с.6).

Рішенням Калинівського районного суду від 12.03.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5). Після розірвання шлюбу позивачку було іменовано дошлюбним прізвищем «ОСОБА_2».

08 лютого 2001 року відповідачем ОСОБА_3 із Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжного житлового будівництва було укладено кредитну угоду №008 в інтересах сім'ї на будівництво квартири загальною площею 61,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 49360 грн.(а.с.19-20).

23 березня 2001 року рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради за №95 ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22). Видане свідоцтво про право власності на квартиру було зареєстроване в органах БТІ, тому відповідач набув права власності на вищевказану квартиру.

13.05.2002 року між відповідачем ОСОБА_3 та Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву було укладено договір застави квартири під №4, що знаходиться у будинку під АДРЕСА_1 (а.с.38).

10.09.2001 року, 14.03.2003 року, 10.08.2004 року та 29.05.2014 року між Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_3 були укладені зміни до кредитної угоди №008 від 08.02.2001 року (а.с.85, 87, 89, 194).

Також встановлено, що частину кредиту подружжям сплачено під час їх спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, а після припинення шлюбних відносин в березні 2013 року, залишки кредиту відповідач сплачує самостійно зі своїх особистих коштів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_2 зазначає, що після розірвання шлюбу між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_3 виник спір стосовно її права на вказану квартиру та розміру частки в ній, тому окрім іншого просить визнати за нею право власності на1/2 ідеальної частки вказаного вище житлового приміщення.

Тобто, предметом даного спору є майно, зокрема, квартира АДРЕСА_1, придбана сторонами в період подружнього життя, а не кошти, сплачені після припинення ведення спільного господарства.

Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту.

Під майном ч.1 ст.190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно положень ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 4 ст.65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Зазначені норми встановлюють, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу мають рівні права і обов'язки щодо спільно нажитого майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Згідно з роз'ясненням, що міститься в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Посилання представника Вінницького регіонального відділення Фонду сприяння молодіжного житлового будівництва в судовому засіданні на ту обставину, що розподіл квартири АДРЕСА_1, довготерміновий кредит на будівництво якої було надано молодій сім'ї в особі ОСОБА_3 неможливий до повного виконання зобов'язань за кредитною угодою №008 від 08.02.2001 року, так як відчудження майна не передбачено, суд оцінює критично, оскільки право власності на спірну квартиру оформлено на відповідача ОСОБА_3 та зареєстровано в органах БТІ. Тому твердження представника третьої особи про те, що право власності на квартиру виникне лише після повного погашення кредиту, не відповідає положенням ст.ст.334, 640 ЦК України та обставинам справи.

Положення договору застави від 13.05.2002 року про те , що відчуження кварти, що є предметом цього договору не допускається, не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним.

Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. При цьому юридично важливою обставиною є те, що кредит, що наданий державою на сім'ю, є кредитом саме для забезпечення молодих сімей житлом і в цьому разі згода органу, який від імені держави надав кредит, на покладання обов'язку його сплачувати й на іншого подружжя немає значення.

Відповідно ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тобто при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, тому підлягає задоволенню і вимога позивачки про розподіл боргів, а саме: по 1/2частині на ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно кредитної угоди №008 від 18.02.2015 року, який становить 28462,10 грн. згідно довідки Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництві №1215 від 19.12.2014 року (а.с.212), з часу набрання законної сили рішенням Калинівського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року, тобто з 22.03.2013 року та по день припинення таких зобов'язань - 31 грудня 2024 року.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_2 понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 619 грн.82 коп. (а.с.205-207).

На підставі викладеного, керуючись п. п. 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 61, 65, 69-71 СК України, ст.ст.16, 325, 368 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Провести розподіл боргу колишнього подружжя «ОСОБА_2», а саме: по 1/2 частині на ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно кредитної угоди №008 від 18.02.2015 року, який становить 28462,10 грн.,

з часу набрання законної сили рішенням Калинівського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року, тобто з 22.03.2013 року та по день припинення таких зобов'язань - 31 грудня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3619 грн.82 коп.судових витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: