Справа № 2/2218/550/11
УХВАЛА

27 жовтня 2015 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі Скоринському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на рішення та дії державного виконавця,

встановив:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 березня 2011 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість за кредитним договором в сумі 12745 грн. 33 коп.

Постановою державного виконавця Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 27 травня 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на відсутність майна боржника.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» звернувся до суду з і скаргою про її скасування та визнання дії вказаного державного виконавця неправомірними, посилаючись на невжиття ним всіх заходів, необхідних для виконання рішення суду. А тому просить суд також зобов»язати його провести виконавчі дії з виконання даного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Крім того, відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов'язки і права державних виконавців.

Відповідно до вимог ст. 11 ч. 2 цього ж Закону державний виконавець, в тому числі. здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 47 ч. 1 п. 2 цього ж Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як з»ясовано судом, державним виконавцем Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції вживались всі необхідні заходи для виконання вищезгаданого судового рішення.

Крім того, суд не в праві втручатись в діяльність державного виконавця при здійсненні ним виконавчого провадження, та зобов»язувати його вчиняти ті чи інші дії, спрямовані на примусове виконання судових рішень.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги скаржника є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 383-387 ЦПК України, ст. ст. 11, 47 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

В задоволенні скарги публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на дії державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3, про скасування постанови державного виконавця від 27 травня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві (виконавче провадження №35923657) та зобов»язання до виконання судового рішення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом п»яти днів з дня її проголошення.

Суддя: