печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Цокол Л.І.,

при секретарі - Тищенко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві про визнання батьківства, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участі третіх осіб відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві , Печерської районної у м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про відібрання дитини, повернення її за попереднім місцем проживання, відшкодування моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до відповідача ОСОБА_2 , відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві і просить визнати його , ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3, НОМЕР_1, зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3, а саме в частині відомостей про батька, вказавши батьком дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та змінити прізвище дитини з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3». Позовні вимоги позивачем обґрунтовані наступним.

В період з січня 2007 по січень 2013 року позивач проживав разом із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації шлюбу. 12.02.2009 року народилася спільна дитина, за взаємною згодою сина назвали ОСОБА_3. Позивач був присутнім на пологах у пологовому будинку у м. Києві, забирав дитину та ОСОБА_2 із пологового будинку. При реєстрації ОСОБА_2 зареєструвала дитину у відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, як дитину, народжену матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, а запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинила за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Таким чином, син ОСОБА_3 був зареєстрований як ОСОБА_3. Інформація по батькові записана ОСОБА_3 за справжнім ім'ям батька, тобто ім'ям позивача.

Увесь час з січня 2007 року та після народження дитини, до січня 2013 року, сторони проживали разом. Спочатку - на АДРЕСА_1, на орендованій квартирі, а з 2008 року - у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка була придбана ними у кредит, кредитні зобов'язання було оформлено на ОСОБА_2, а позивач виступив поручителем.

Через декілька місяців після народження у 2009 році провели хрещення ОСОБА_3 у Києво-Печерській Лаврі. Хрещеним батьком було обрано ОСОБА_6. Сторони разом приймали участь у вихованні ОСОБА_3, вели спільне господарство. Разом їздили відпочивати за кордон та Крим.

За спільною згодою між ними ОСОБА_3 відвідував дитячий садок у м. Києві. Позивач забирав ОСОБА_3 із дитячого садка та опікувався його вихованням, станом здоров'я.

На родинні свята ними запрошувалися близькі люди. З січня 2013 року стосунки між позивачем та ОСОБА_2 погіршилися через різне, уявлення про сімейне життя. Все це відбилося на спілкуванні із сином.

Відповідач ОСОБА_2 пред'явила зустрічні вимоги до ОСОБА_1 і просила відібрати дитину, ОСОБА_3, від ОСОБА_1 та повернути його за попереднім місцем проживання, тобто до матері дитини. Відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду за наслідками незаконної зміни ОСОБА_1 місця проживання дитини, у розмірі одного мільйона гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що задовго до подання позову, ОСОБА_1 викрав дитину, за наслідком чого вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення . Станом на час звернення до суду дитина свавільно утримується ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 під час судового розгляду підтримав свої вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені ним у позові та висновку судово-медичної генетичної ідентифікації, зустрічні вимоги відповідача не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказуючи на те, що дитина проживала з ним з травня 2015 року липень 2015 року з добровільної згоди відповідача ОСОБА_2 та бажання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позивача визнала, пояснюючи те, що ОСОБА_1 дійсно є батьком дитини ОСОБА_3 Проте підтримала зустрічні вимоги, вказуючи на те, що на початку 2014 року ОСОБА_1 забрав дитину, та їй не було відомо місце їх проживання.В подальшому ОСОБА_1 визнав свою провину та повернув дитину.

Відповідач відділ РАЦС Печерського районного управління юстиції в м. Києві направив заяву про розгляд справи у відсутність їх представника.

Третя особа Печерська районна у м. Києва державна адміністрація як орган опіки та піклування в судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Суд вислухавши позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази у справі, слід дійти наступного висновку.

Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Зазначені гарантії кореспондуються зі статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Відповідно до статті 128 Сімейного кодексу України визнання батьківства може мати місце за рішенням суду.

Частиною четвертою статті 128 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Встановлено, що запис про батька у свідоцтві про народження ОСОБА_3 НОМЕР_1 проведено за заявою матері у відповідності до вимог частини першої ст.135 Сімейного кодексу України.

Згідно висновку судово-медичної експертизи проведеної методом ДНК №405 від 17.12.2015р. вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше ніж 99,99%, що свідчить про те, що біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

З огляду на зазначені обставини, суд находить повністю обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_1 про встановлення батьківства відносно ОСОБА_3 та необхідність внесення відповідних відомостей до свідоцтва про народження дитини.

Згідно ст.162 Сімейного кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Як було встановлено під час судового розгляду поясненнями сторін, спільна дитина сторін деякий проміжок часу дійсно проживала з позивачем ОСОБА_1, після чого і в даний час проживає з відповідачем ОСОБА_2 При цьому із пояснень позивача вбачається, що зміна місця проживання відбулась виключно за згоди відповідача та бажання дитини. Відповідачем доказів на підтвердження викладених нею обставин про самочинну зміну місця проживання надано не було.

Отже, під час судового розгляду не було доведено вимог позивача про те, що місце проживання дитини було самочинно змінено ОСОБА_1 без згоди на це ОСОБА_2

За таких обставини вимоги ОСОБА_2 про повернення дитини та відшкодування маральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 125,128 Сімейного кодексу України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України,суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Луганськ, громадянин України є батьком ОСОБА_3, якого НОМЕР_1 народила ОСОБА_2.

Відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва внести зміни до актового запису№381 від 26 лютого 2009 року про народження ОСОБА_3 та видати нове Свідоцтво про народження.

Зустрчні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участі третіх осіб відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві , Печерської районної у м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про відібрання дитини, повернення її за попереднім місцем проживання, відшкодування моральної шкоди , залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.