Справа №488/1552/13-ц 10.02.2015 10.02.2015 10.02.2015
Провадження № 22-ц/784/442/15 Головуючий першої інстанції: Селіщева Л.І.
Категорія: 48 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Харитоновій І.В.,

за участі позивача ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, його представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання жилого будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину будинку,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про визнання жилого будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину будинку.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що з 31 березня 1989 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, а до цього з 1986 р. проживала з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Посилаючись на те, що за час спільного проживання за рахунок її власних коштів, зокрема, отриманих від продажу належного їй незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, її заробітної плати, особистої трудової участі, а також спільних коштів подружжя було добудовано та здано в експлуатацію, а в подальшому постійно поліпшувався та ремонтувався жилий будинок АДРЕСА_2 в м. Миколаєві, право власності на який відповідно до договору забудови від 11 січня 1985р. зареєстровано за відповідачем, позивач просила визнати спірний будинок спільним майном подружжя та визнати за нею право власності на ? його частину.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2014 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на неповне з'ясування судом обставин справи, неврахування наданих нею доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням матеріального закону і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з 31 березня 1989 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду у 2001 р., спільне проживання сторони припинили у вересні 2011 р. Тоді ж в органах РАГСу зареєстровано розірвання шлюбу.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 996 від 26 жовтня 1984 р. позивачу надана в користування для будівництва житлового будинку земельна ділянка площею 476 кв. м по АДРЕСА_2

25 грудня 1984 р. між відділом комунального господарства виконавчого комітету Корабельної районної ради м. Миколаєва та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір про виділення останньому у користування зазначеної земельної ділянки із визначенням строку закінчення будівництва - 26 жовтня 1987 р. Рішенням Корабельного виконавчого комітету м. Миколаєва № 52 від 18 березня 1988 р. строк будівництва продовжено до 18березня 1989 р.

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в м. Миколаєві зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору забудови від 11 січня 1985 р.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що за час спільного проживання з відповідачем за рахунок її особистих коштів та коштів їх сім'ї, а також її трудової участі вартість будинку значно збільшилась.

В силу ст. 25 КпШС України, який регулює спірні правовідносини, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною власністю подружжя.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 62 СК України.

Таким чином за даним позовом предметом доказування є факт істотного збільшення цінності належного відповідачу будинку за рахунок особистих коштів позивача та її трудових затрат, а також спільних коштів та зусиль сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 листопада 2012 р., постановленим за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину жилого будинок як спільного майна подружжя, придбаного за час шлюбу (а.с. 75-76), станом на 31 березня 1989 р. (час вступу сторін у шлюб) будівництво спірного жилого будинку (окрім частини оздоблювальних робіт) було завершено.

Оскільки позивач не надала переконливих доказів того, що за час спільного проживання однією сім'єю з відповідачем вартість жилого будинку була істотно збільшена за рахунок належних їй коштів та її трудової участі суд обґрунтовано відмовив у позові за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду.

Зокрема, позивачем взагалі не визначено та не надано доказів, які саме поліпшення, належного відповідачу будинку були зроблені за час перебування сторін у шлюбі, в тому числі за її рахунок, їх обсяг та перелік, та чи можна їх вважати такими, що суттєво збільшили його цінність (наприклад, чи було збільшено жилу площу або значно покращено стан будинку).

Суд правильно не взяв до уваги наданий позивачем висновок № 87/14, оскільки внаслідок не здійснення позивачем оплати призначена судом будівельна-технічна експертиза не була проведена, а зазначений висновок не підтверджується іншими доказами, при здійсненні дослідження були враховані й самочинно збудовані об'єкти та його проведено особою, не попередженою про кримінальну відповідальність з питань, які не узгоджувались сторонами в судовому засіданні.

Посилання в апеляційній скарзі на внесення грошових коштів позивачем за рахунок реалізації належного їй незавершеного будівництвом жилого будинку не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не підтверджено доказами, що вказані кошти було витрачено саме на зазначені позивачем цілі.

Пояснення свідків, які на думку апелянта суд помилково не врахував при вирішенні спору, не містять конкретних також відомостей щодо обсягу робіт, виконаних позивачем, та зроблених нею внесків у поліпшення будинку.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: