УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у порядку регресу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення заборгованості у порядку регресу.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 17.12.2002 Господарським судом Харківської області видано наказ про примусове виконання рішення суду від 25.11.2002 у справі про стягнення з відповідача на користь ФОП ОСОБА_2 145,324 тони бензину А-76. Станом на 11.11.2014 відповідач не виконав зазначене рішення суду.

11.11.2014 між ФОП ОСОБА_2, як кредитором, та ОСОБА_1, як поручителем, підписано договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручається перед кредитором за виконання перед ним обов'язку відповідачем як боржником в частині передачі кредитору 100 літрів бензину А-76.

21.11.2014 між сторонами підписано акт приймання-передачі до договору поруки, згідно якого кредитор прийняв від поручителя 100 літрів бензину А-76, вартістю 1 016 грн. Позивач вказував, що поручитель з дати підписання вказаного акту набув право зворотної вимоги до боржника.

Оскільки 21.11.2014 ОСОБА_1 направив на адресу відповідача вимогу щодо необхідності виконання зобов'язання та станом на 01.12.2014 дане зобов'язання не виконано, позивач просив стягнути з відповідача 1 016, 00 грн. (еквівалент 67,08 доларів США).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року позов залишено без задоволення.

Справа № 761/36266/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12150/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт посилаючись на главу 50 ЦК України, якою передбачено перелік підстав, за яких зобов'язання припиняються, вказував, що невиконання боржником в особі відповідача зобов'язання перед третьої особою протягом більше 14 років не є підставою для припинення зобов'язання та визнання вимоги про його виконання недійсною.

Також зазначав, що жодна норма чинного законодавства не забороняє укладення договору поруки у зв'язку з невиконанням боржником перед кредитором свого зобов'язання, зокрема звернув увагу, що порука є правом кредитора, яке не потребує погодження з боржником.

ОСОБА_1 вважав, що суд першої інстанції не дослідив жодної обставини та докази, що призвело до ухвалення передчасного, незаконного та необґрунтованого рішення, а відтак просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Харківської області від 25.11.2002 стягнуто з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на користь ПП ОСОБА_2 145 324 тонн бензину А-76 (а.с. 22).

11.11.2014 між ФОП ОСОБА_2, як кредитором, та ОСОБА_1, як поручителем, підписано договір поруки, відповідно до п.1.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання перед ним обов'язку ДАТ «Чорноморнафтогаз» в частині передачі кредитору 100 літрів бензину А-76, згідно договору поставки №15 від 18.05.2000, укладеного між ТОВ «Арт Профі» та ДАТ «Чорномонафтогаз», договору уступки права вимоги №2 від 20.09.2001, укладеного ТОВ «Арт Профі» та ТОВ «Сотіс», договору уступки права вимоги №3 від 18.05.2000, укладеного ТОВ «Сотіс» та ФОП ОСОБА_2 (заборгованість встановлена наказом Господарського суду Харківської області від 17 грудня 2002 року про примусове виконання рішення суду по справі №30/188-02 та рішенням Господарського суду Харківської області від 25.11.2002 по справі №30/188-02). (а.с.7-9).

Однак, як вбачається з п.2.1 договору поруки від 11.11.2014, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1, поручитель бере на себе зобов'язання за порушення брожником обов'язку, передбаченого п.1.1. даного договору, тобто договору поруки, а не зобов'язання, яке виникло на підставі наказу Господарського суду Харківської області від 17.12.2002.

Положеннями ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відтак, до ОСОБА_1 не перейшло право вимоги за зобов'язанням, яке існувало між ДАТ «Чорноморнафтогаз» та ФОП ОСОБА_2

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 вересня 2015 року у справі за №6-466цс15, за положеннями частини першої статті 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів вважає, що позивач не набув права кредитора, відтак вимоги щодо стягнення коштів з відповідача є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову дослідив обставини справи, дав оцінку доказам, по суті правильно визначив правову природу спірних правовідносин і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегіясуддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва