н/п 2/490/2949/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Мамаєвої О.В.

при секретарі - Костюк Г.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, треті особи приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2015р. ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 30.09.2014р. квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, застосувавши наслідки недійсності договору, та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 03.10.2014р. квартири за вказаною адресою, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, застосувавши наслідки недійсності договору, вказуючи, що 21.06.2003р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, 20.09.2012р. шлюб розірвано. Під час знаходження у шлюбі сім'я ОСОБА_1 отримала кредит для будівництва та придбання житла, та придбала вказану квартиру.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.03.2014р. за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Незважаючи на це, відповідач ОСОБА_1 30.09.2014р. без згоди позивача, продав вказану квартиру, що є об'єктом спільної сумісної власності, таким чином, договір купівлі-продажу від 30.09.2014р. враховуючи, що він укладений без дозволу позивача та суперечить правам та інтересам позивача та її дітей, в силу ст.ст. 203, 215, 369 ЦК України, є недійсним, та до нього мають бути застосовані наслідки недійсності.

Крім того, оскільки спірна квартира була повторно перепродана 03.10.2014р., тобто через 3 дні після укладення першого договору, є підстави вважати, що такий перепродаж здійснений з метою ускладнення розгляду справи.

08.09.2015р. позивач уточнила позовні вимоги, просить визнати недійсним з вищевказаних підстав договір купівлі-продажу від 30.09.2014р., та оскільки після укладення недійсного правочину, було укладено ще один, тому відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України, просить витребувати у ОСОБА_5, як добросовісного набувача, у спільну часткову власність позивача та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2.

У судове засідання позивач, відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та треті особи не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином.

Від представника позивача ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні уточнених вимог наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні вказав, що з позовом не згоден, оскільки рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 29.10.2014р. по справі №490/12373/14-ц, припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 11/196 частки спірної квартири, та визнано за ОСОБА_1 право приватної власності в цілому на спірну квартиру. Після чого ОСОБА_1 продав квартиру, гроші спрямував на погашення кредиту. Твердження позивача про те, що вона є власником 1/2 частини квартири на підставі рішення суду від 19.03.2014р., суперечить нормам ст. 334 ЦК України, так як її право власності не зареєстровано. Тому у задоволенні позову просить відмовити.

Від представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_9 надійшли заперечення проти позову, згідно яких заперечує проти позову, так як позивач не надала доказів на підтвердження права власності на спірну квартиру, а саме даних про державну реєстрацію права власності на частку квартири. ОСОБА_5 є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу від 03.10.2014р., а заявлений позов порушує її права як власника. У задоволенні позову просить відмовити.

Від представника третьої особи реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_10, та від служби у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради ОСОБА_11, надійшли заяви про розгляд справи у відсутність представників третіх осіб.

Відповідач ОСОБА_4, треті особи приватні нотаріуси Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 та ОСОБА_7про причини неявки суд не сповістили.

Суд, вислухавши представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_12, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлені наступні обставини, та відповідні їм правовідносини.

З 21.06.2003р. по 20.09.2012р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знаходились у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвання рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва /а.с. 8,9/.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а,с. 10,11/.

01.07.2008р. між ОСОБА_1 та ТОВ МЖК "Миколаївмолодьбуд" укладений інвестиційний договір №31 про інвестування будівництва житла, згідно із яким об'єкт інвестування - АДРЕСА_3.

22.10.2010р. ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 29.10.2014р. встановлено, що з моменту укладення кредитного договору до моменту припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - лютий 2011р., позивачем зроблено платежів за 11 кварталів, що були спільними сумісними коштами подружжя, тобто, під час спільного проживання, сторонами фактично сплачено 11/98 часток спірної квартири, що є майном нажитим під час шлюбу, частка ОСОБА_3 складає 11/196.

Вказаним рішенням суду припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в якості компенсації вартості 11/196 часток квартири, визнано за ОСОБА_1 право власності в цілому на квартиру /а.с. 78-80/.

30.09.2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири /а.с. 20-21/.

03.10.2014р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 /а.с. 22-23/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1,3,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач вказуючи, що 1/2 частина спірної квартири належить їй на праві власності, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Так, згідно заочного рішення Центрального районного суду від 19.03.2014р., за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнано право власності по 1/2 частці АДРЕСА_5 /а.с. 18-19/.

Однак, вимоги ч.4 ст. 334 ЦК України щодо необхідності реєстрації права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 не виконані.

При цьому рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 29.10.2014р. припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, визнано за ОСОБА_1 право власності в цілому на квартиру.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 правомірно уклав договір купівлі-продажу спірної квартири від 30.09.2014р. одноособово без дозволу ОСОБА_3, тому підстав для визнання вказаного договору недійсним немає.

А за такого, немає підстав для витребування квартири згідно ст. 388 ЦК України, у ОСОБА_5

Зважаючи на викладене, позов задоволенню не підлягає за безпідставністю вимог.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.3,11,14,60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 203, 215, 369, 388 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, треті особи приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції, відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Мамаєва