У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівське автотранспортне підприємство 11873» про відновлення законного права на безоплатний проїзд як інваліда війни та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 4 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 15 квітня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив відновити його право на безоплатний проїзд та стягнути на його користь з відповідача грошову компенсацію за моральну шкоду у розмірі 300 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є інвалідом війни 2 групи та згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на безоплатний проїзд. Однак відповідач йому вказану пільгу не надає, що порушує його права.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 4 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 15 квітня 2015 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, справу передати до суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, проте повторно не з'явився в судове засідання. Позивач заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

Крім того, суди зазначали, що позивач зловживає своїми процесуальними правами.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

З матеріалів справи убачається, що розгляд справи триває за позовом ОСОБА_1 з січня 2011 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених ЦПК, разом із копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо він нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За змістом зазначених вище норм суд наділений правом на залишення заяви без розгляду в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, незалежно від причин повторної неявки.

Судом установлено, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, зокрема щодо судових засідань, призначених на 5 лютого 2015 року та на 4 березня 2015 року, що підтверджується матеріалами справи (т. 3 а.с. 28, 44).

Разом з тим, ОСОБА_1 у судові засідання на вказані дати не з'явився, а надав суду заяви від 27 січня 2015 року та від 11 лютого 2015 року про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не направив, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зважаючи на тривалість судового провадження та необхідність захисту власного позову, тим не менш, позивач постійно ініціював відкладення розгляду справи, не надсилав до суду свого представника.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Судові рішення відповідають вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних ухвал.

Ураховуючи наведене та положення ч. 2 ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 4 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик