Справа №488/5559/14-ц 26.03.2015 26.03.2015 26.03.2015
Провадження № 22ц/784/865/15 Головуючий у 1-й інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Царюк Л.М., Леванчука О.М.,

при секретарі судового засідання: Свіщуку О.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_2,

представника позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення

Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вона вказувала, що 17 жовтня 2009 року між нею та відповідачкою був укладений попередній договір про намір у майбутньому укласти договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4 На виконання цього договору позивачка передала відповідачці 16 000 доларів США в якості авансу за вказаний будинок. Основний договір мав бути укладений сторонами до 01 жовтня 2012 року, після введення його в експлуатацію. На день укладання договору спірний будинок мав 18 % готовності. Вона, ОСОБА_2, за власні кошти добудувала будинок, однак оформити своє право власності вона не може через те, що відповідачка ухиляється від укладання основного договору.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок як на новостворене майно.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, про задоволення позову. На думку апелянта, висновки суду суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі рішення суду належало право власності на незакінчену будівлю АДРЕСА_1. 17 жовтня 2009 року між нею та ОСОБА_2 укладено попередній договір про намір до 01 жовтня 2012 року укласти договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Предметом договору купівлі - продажу згідно п.1.2 попереднього договору, повинен був стати введений в експлуатацію житловий будинок з усіма будівлями та побутовими спорудами, будівництво якого повинна була закінчити за свій рахунок позивачка. На підтвердження намірів про наступне укладання основного договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 16 000 доларів США.

У визначений сторонами строк договір купівлі - продажу не був укладений.

Також, суд встановив, що спірний житловий будинок, не був зданий в експлуатацію в установленому законом порядку. Доказів про позивачку, як законного користувача чи власника земельної ділянки, на якій розташований будинок, суду не надано.

За такого, суд дійшов правильного висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав не є належним, та за нею не може бути визнано право власності на спірне приміщення за вимогами ст. 331 ЦК України, тобто як на новостворене майно - житловий будинок.

Доводи в апеляційній скарзі суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права, яким судом в рішенні дана належна оцінка та правовий аналіз.

Для визнання права власності на новостворене майно, повинні бути дотримані умови, зазначені в частинах 2,3 ст. 331 ЦПК України. Без зазначених умов, певний побудований об'єкт не може вважатися новоствореним майном.

Як зазначено в п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість позивачки здати будинок в експлуатацію не можуть бути взяті до уваги. Сам по собі вказаний факт не є підставою для визнання права власності на будинок за позивачкою з викладених вище підстав.

В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що спірний житловий будинок є самочинною забудовою. Проте, право власності на новостворене майно, та право власності на самочинне будівництво (що дійсно є в даному випадку), є різними способами набуття права власності на річ.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: