Провадження №2/761/350/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2015 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

при секретарях - Калугіній М.О., Вітріщаку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/8 частини квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування 1/8 частини квартири по АДРЕСА_1, укладений 25 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Свої вимоги обґрунтував тим, що вказаний договір вчинений без наміру створити правові наслідки, які обумовлювались правочином. Договір був укладений для можливості реєстрації відповідача в вказаній квартирі.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечував з приводу задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 липня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування 1/8 частини квартири.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що наміру передавати у власність квартиру відповідачеві вона не мала.

Таке твердження суперечить змісту укладеного сторонами договору, підписавши який позивач підтвердив, що він обізнаний про те, що згідно ст. 722 ЦК України право власності на квартиру переходить до Обдарованого з моменту передачі Дарувальником ключів або документів на частину квартири. Крім того, у договорі зазначено, що дієздатність сторін встановлено.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. .

Згідно роз'яснень п. 12, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 р. "Про судову практику в справах про визнання правочинів недійсними" при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач був присутнім при укладанні та особисто підписав даний договір дарування без будь-якого стороннього впливу на нього.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 16, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/8 частини квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: