АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Винту Ю.М., Кулянди М.І.

секретар Герман Я.І.

з участю апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Кіцманської районної держаної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Кіцманської районної держаної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Посилалась на те, що 05 липня 2007 року вона з відповідачем уклала шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4. 18 квітня 2011 року рішенням Кіцманського районного суду шлюб між ними розірвано.

Зазначала, що відповідач з січня 2011 року проживає окремо в іншому селі, своїх батьківських обов'язків не виконує та не надає матеріальну допомогу на утримання дочки, не приймає участі у її вихованні. 19 грудня 2011 року Кіцманським районним судом ухвалено рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі по 400 гривень щомісячно на її, позивачки, користь.

Вказувала на те, що з грудня 2013 року відповідач аліменти не сплачує і дитина знаходиться на її повному утриманні, оскільки постійно проживає з

№ 22ц/794/1646/15 р. Головуючий у 1 інстанції Мізюк В.М.

Категорія 46 Доповідач Перепелюк Л.М. нею. Посилалась на те, що відповідач не проявляє зацікавленості у навчанні та в житті дочки, не спілкується з нею, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток. Крім того, згідно висновку органу опіки та піклування Кіцманської РДА, визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Просила суд позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2015 року в позові відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У своєму запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про недоведення позивачкою підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4, є таким, що ґрунтується на обставинах справи, встановлених на підставі наданих сторонами доказів, та нормах матеріального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з матір'ю ОСОБА_1

Дочка сторін навчається у музичній школі с. Мамаївці, оплату за навчання здійснює її мати ОСОБА_1, оплачувала вона також і за дошкільний навчальний заклад, який до 27.06.2014 року відвідувала дочка ОСОБА_4.

Рішенням Кіцманського районного суду від 19 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4, 2008 року народження, у розмірі по 400 гривень щомісячно до її повноліття, але відповідач періодично допускає заборгованість по сплаті аліментів.

Висновком органу опіки та піклування Кіцманської РДА від 03 серпня 2015 року №0-151/7-586 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно вважав, що відсутні належні докази умисного і винного ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків.

При цьому, судом 1-ї інстанції враховано вимоги норм Сімейного Кодексу України.

Зокрема, згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Правильним є висновок суду про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який не може бути застосовано до відповідача.

Про цьому судом враховано, що Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Доводи апелянта про умисне ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дитини фактично носять характер припущень, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення суду і задоволення позову.

Правильним є висновок суду 1-ї інстанції про те, що позивачка не надала доказів винної поведінки відповідача і необхідність застосувати до нього крайнього заходу-позбавлення його батьківських прав по відношенні дочки ОСОБА_4 і що такий захід буде в інтересах дитини.

Керуючись принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачці в позові про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4.

Крім того, у суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 пояснив, що до літа 2014 року він навідувався до дочки, на першу вимогу позивачки надавав їй кошти на утримання дочки, але у серпні 2014 року він не дав згоду на виїзд дочки за кордон, оскільки вважав, що позивачка намагалася вивезти її на постійне проживання. З того часу у позивачки виник намір позбавлення його батьківських прав.

Такі пояснення відповідача позивачка не спростувала, хоча пояснила, що дочку слід було вивезти за кордон для лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: