Справа № 346/5382/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області у

складі

головуючого судді Димашка В.П.,

за участі секретарів Гайової Г.Ф., Максим'юк М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати житловий будинок, загальною площею 75,2 кв.м., житловою - 52,8 кв.м., господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 її, ОСОБА_1, особистою приватною власністю.

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 31 жовтня 1981 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 в виконкомі Кулачківської сільської ради Снятинського району, про що складено актовий запис за № 21.

Під час перебування в шлюбі було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок накритий шифером, вбиральню, ворота та огорожу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку посвідченого секретарем виконкому Гвіздецької селищної ради 08 вересня 1986 року та зареєстрованого в реєстрі за № 20.

Однак, спільне життя з відповідачем, ОСОБА_2, не склалося і з жовтня 2003 року між ними були припинені фактичні шлюбні відносини.

20 листопада 2003 року шлюб між нею та відповідачем, ОСОБА_2, розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Коломийського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис за № 250.

З жовтня 2003 року відповідач в житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає, що підтверджується довідками Гвіздецької селищної ради від 16 серпня 2006 року № 985, від 19 червня 2007 року № 668, від 12 серпня 2009 року № 436, від 03 лютого 2011 року № 85.

Підставою для подання нею даної позовної заяви є неправомірні дії відповідача по знищенню нерухомого майна, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1 та для захисту її права на визнання житлового будинку особистою приватною власністю.

Так, висновком про результати розгляду матеріалів по факту пожежі в господарстві ОСОБА_1 від 26 березня 2014 року встановлено, що через неправомірні дії ОСОБА_2 було спричинено пожежу в літній кухні, яка знаходиться поблизу житлового будинку АДРЕСА_1. Встановлено також, що ОСОБА_2 веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, самовільно приходить до будинку колишньої дружини.

Також ОСОБА_2 без її дозволу виносив будівельні матеріали, речі домашнього вжитку та інші речі, які йому не належали.

Крім того, вважає, що відповідач не має законних підстав на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, оскільки не є співвласником даного нерухомого майна та не набув частки в майні, як один із подружжя, мотивуючи це наступним.

В 1986 році її батько, ОСОБА_3, подарував їй власні грошові кошти для купівлі нею житлового будинку.

08 вересня 1986 року нею було передано ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як продавцям за договором, грошові кошти на придбання належного їм незавершеного будівництвом житлового будинку, однак у зв'язку з тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, секретарем виконкому Гвіздецької селищної ради при посвідченні договору купівлі-продажу в частині покупця було зазначено і ОСОБА_6.

Вищезазначена обставина, на даний час, порушує її законне право власності на придбаний нею в 1986 році та добудований в 2006 році житловий будинок АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

Вважає, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належить їй на праві особистої приватної власності, виходячи з вимог ст. 57 Сімейного Кодексу України, якою передбачено, що майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя, є особистою приватною власністю.

На підтвердження наведеного свідчить те, що відповідач грошових коштів на придбання незавершеного будівництвом житлового будинку в 1986 році не надавав з причини їх відсутності, оскільки з 1981 року по 1984 рік перебував на навчанні в Чернівецькому державному університеті. В цей час вона працювала і тому вона та її батьки надавали йому необхідні кошти для навчання та проживання.

В подальшому відповідач не надавав жодних грошових коштів і на добудову та приведення будинку до готовності для здачі в експлуатацію. Наведене стосується також господарських будівель та споруд побудованих нею в 2000 році (літня кухня (літ. Б), комора (літ. В), сарай (літ. Г).

Відповідач також не допомагав своєю працею в добудові та будівництві, що позбавляє його права на частку в майні набутого за час шлюбу.

Даними її трудової книжки підтверджено, що вона працювала в період з 06 квітня 1979 року по даний час, відповідно, отримувала грошові кошти, які витрачала на добудову спірного житлового будинку, будівництво нових господарських будівель та споруд.

Даними з Пенсійного фонду України викладених у індивідуальних відомостях про застраховану особу за період з 2000 по 2013 рік підтверджено про розмір отримуваної нею пенсії.

Відповідач з жовтня 2003 року перестав проживати в спірному житловому будинку та нести відповідні витрати по його утриманні.

Виходячи також з узагальнень Верховного Суду України судам "Слід враховувати, що під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід встановлювати не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, а її особистою власністю.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Щодо вимоги про визнання права власності на спірний житловий будинок, то ч. З ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних та інших норм і правил.

Згідно звіту виготовленого Івано-Франківським філіалом державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІпроектреконструкція» про проведення візуального обстеження та визначення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж на відповідність державним стандартам, будівельним нормам та правилам, спорудженої господарським способом житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 підтверджено, що:

- технічний стан несучих будівельних конструкцій житлового будинку та господарських будівель задовільний, без наявних ушкоджень, тріщин і відшарувань, відповідає вимогам надійності та безпечної їх експлуатації;

- будівельно-монтажні роботи виконані з дотриманням вимог державних стандартів, будівельних норм і правил;

- житловий будинок та господарські будівлі розміщені на земельній ділянці з дотриманням всіх регламентованих відстаней по пожежній та санітарній безпеці;

- житловий будинок та господарські будівлі забезпечені інженерними мережами та комунікаціями, необхідними для життєдіяльності, придатні для експлуатації її за призначенням;

Таким чином житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 рекомендуються для визнання на них права власності.

В серпні 2014 року вона звернулася в інспекцію ДАБК в Івано-Франківській області із заявою про прийняття в експлуатацію житлового будинку.

Згідно листа Інспекції ДАБК від 02 вересня 2014 року їй рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності.

За таких підстав, коли встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 відповідають всім діючим державним будівельним нормам, правилам і стандартам України, що надає можливість використання даного житлового будинку за призначенням, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, вимога про визнання за нею права власності на вищезазначене майно є законною і обґрунтованою.

Згідно технічного паспорта виданого 03 липня 2014 року ОКП Коломийським МБТІ підтверджено, що вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 становить 94 551 грн.

Позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що її батько у 1986 році у день купівлі недобудови подарував їй 8000 рублів з яких, вона заплатила 6000 рублів ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Її сестра ОСОБА_7 була ображена що батько дав ці гроші. ОСОБА_8 батько у млині казав, що він дав їй гроші. Письмового договору про передачу грошей батько не оформляв. Договір купівлі продажу будинку оформлявся у Гвіздецькій селищній раді. Батько допомагав завершувати будинок. Відповідач не мав коштів, ніде не працював, пив, не ночував вдома. Відповідач відніс від хати стовпи, цемент, пісок, автоматику до котла.

Відповідач позову не визнав, та пояснив, що будинок добудовував він, придбали вони обоє, його батько теж заплатив 6000 рублів. Поділилося 5000 ОСОБА_7, а 7000 ОСОБА_4. Недобудова куплена за 12 000 рублів, однак офіційно вказано що за 6500 рублів. Частина розрахунку проходила у селищній раді, 6500 грн. - дали ОСОБА_4, відрахував 5000 рублів і віддав дружині а собі залишив 500 рублів. Решту 5500 його батько у будинку його батька, АДРЕСА_2 віддав ОСОБА_4, був присутній він та його мама. Розписки не бралися. Він матеріали не продавав, але навпаки дбав.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що батько позивачки розказував їй у млині, він працював там, що купив дочці і зятю хату, за 6 чи 8 тисяч. За батьків відповідача він нічого не говорив. Відповідач інколи приходить ночувати у кухні. Відповідач ніде не працює, п'є. Дошки підлоги, які позивач сушила відповідач віддав за горілку ОСОБА_9. Які той повернув позивачці.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що сестра хоче оформити хату на себе, щоби в подальшому оформити на дочку, яка проживає у Кривому Розі і не має де проживати. Будинок було придбано їхнім батьком, бо вони проживали з батьками, часто сварилися та билися. Відповідач часто приходив п'яний, бив дитину. Тато вирішив купити хату щоб цього не бачити. Скільки продавці отримали за хату їй невідомо. У кого було придбано їй не відомо. При передачі грошей вона присутня не була. Будинок в подальшому добудовували, відповідач приймав участь роботою, він там прожив. Скільки добудовували хату їй невідомо. Як добудували, то відповідач проживав там близько п'яти років. Чи має відповідач де жити їй невідомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач з відповідачем давно спільно не проживають, фінансово допомагав тато позивачки на купівлю та добудову хати де живе позивач. Чи батьки відповідача давали кошти на купівлю хати їй нічого не відомо. Позивач та відповідач спочатку проживали у батьків позивача, але потім перейшли проживати у незакінчений будинок.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що згідно рішення Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2003 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 31 жовтня 1981 року у виконкомі Кулачківської сільської ради, а/з 21.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за 6500 крб. було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок накритий шифером, вбиральню, ворота та огорожу, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку посвідченого секретарем виконкому Гвіздецької селищної ради 08 вересня 1986 року та зареєстрованого в реєстрі за № 20.

Відповідно до ст. 57 ч.1 п.3) Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуде нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме за кошти позивача було придбано спірне будинковолодіння.

Пояснення свідків є неналежними доказами, оскільки вони не містять переконливих та достатніх даних про те, що кошти, які були сплачені за спірне будинковолодіння належали позивачу, крім того їхні пояснення спростовуються договором, який на даний час є дійсний, згідно якого покупцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання житлового будинку, загальною площею 75,2 кв.м., житловою - 52,8 кв.м., господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 її, ОСОБА_1, особистою приватною власністю необхідно відмовити.

На підставі наведеного, та керуючись ст. ст. 213 - 215, 223, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання житлового будинку, загальною площею 75,2 кв.м., житловою - 52,8 кв.м., господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 її, ОСОБА_1, особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя Димашок В. П.