У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л. Мостової Г.І.,Мазур Л.М., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», в інтересах якого діє Максименко Владислав Олегович, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19 березня 2008 року між АТ «Індустріально-експертний Банк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір із змінами та доповненнями від 22 травня 2009 року, від 06 листопада 2009 року, від 04 грудня 2012 року. Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_7 кредит в розмірі 78 800,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 18 березня 2028 року.

На забезпечення належного виконання позичальником прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_8 був укладений договір поруки від 19 березня 2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 умов кредитного договору, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 14 серпня 2014 року складає 74 665,55 грн та пеня в сумі 9 836,41 грн, яку позивач просить стягнути солідарно, як з боржника, так і з поручителя.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 74 665, 55 доларів США та штрафні санкції в сумі 9836, 41 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Креді Агріколь Банк», в інтересах якого діє Максименко В.О., просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи кредитну заборгованість тільки з боржника, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що порука ОСОБА_8 відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України припинена, так як ПАТ «Креді Агріколь Банк» не звернувся до поручителя з вимогою у шестимісячний строк, який необхідно обчислювати з 01 вересня 2013 року, тобто після порушення боржником строку виконання зобов'язання (чергового платежу), а звернувся до ОСОБА_8 шляхом направлення вимоги щодо дострокового погашення заборгованості лише 04 червня 2014 року, тобто через дев'ять місяців після дня настання строку виконання зобов'язання (01 вересня 2013 року), а з позовом до суду звернувся 16 вересня 2014 року.

Однак, такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 березня 2008 року між АТ «Індустріально-експертний Банк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір із змінами та доповненнями від 22 травня 2009 року, від 06 листопада 2009 року, від 04 грудня 2012 року. Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_7 кредит в розмірі 78 800,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 18 березня 2028 року. ОСОБА_7 зобов'язався повертати кредит щомісячно, згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором.

Для забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 19 березня 2008 року між банком та ОСОБА_8 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_8, як поручитель, зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_7 його зобов'язань за кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, у ОСОБА_7 станом на 14 серпня 2014 року існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 74,655,55 доларів США та пеня в сумі 9 836,41 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 3.2.5 кредитного договору від 19 березня 2008 року передбачено, що у разі несплати позичальником чергового платежу кредиту згідно з п. 1.1 цього Договору та/або процентів за користування кредитом згідно з п. 2.4 цього Договору протягом тридцяти днів, банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати процентів та штрафних санкцій. Невиконання зобов'язання по погашенню простроченої заборгованості в строк до 30 днів дає право банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені.

Згідно п. 3.2.6 кредитного договору у випадку непогашення простроченої заборгованості в строк до 30 днів, банк направляє позичальнику та/або поручителю вимогу про дострокове погашення кредиту в повній сумі та нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені.

Згідно з п. 2.1 договору поруки від 19 березня 2008 року в разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за кредитним договором.

Крім того, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до п. 3.2.5 кредитного договору 20 березня 2014 року направив ОСОБА_7 письмове повідомлення-вимогу про наявність простроченої заборгованості та строк протягом якого ОСОБА_7 повинен її погасити в повному обсязі.

Оскільки позичальник, у визначений у вимозі строк, заборгованість за кредитним договором не погасив, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 3.2.6 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 04 червня 2014 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Вирішуючи даний спір та стягуючи заборгованість за кредитним договором лише з боржника, суд першої інстанції, на порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, не врахував та не надав належної правової оцінки тому, що банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору, змінив строк виконання основного зобов'язання, у зв'язку з чим не визначив з якої саме дати необхідно обчислювати строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з поручителя, апеляційний суд помилково вважав, що строк виконання основного зобов'язання настав 01 вересня 2013 року, коли позичальник порушив строк виконання зобов'язання (чергового платежу), і саме з цієї дати банк мав право звернутися з вимогою до поручителя протягом шести місяців, оскільки наявність простроченої заборгованості, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та договору поруки.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не виконав, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, не зазначив конкретних обставин та фактів, що спростовують такі доводи.

За таких обставин, ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», в інтересах якого діє Максименко Владислав Олегович, задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук