Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1145/15-ц

03 листопада 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої - судді: Безбородько В.А.

секретаря: Дмитрук С.І.

позивача: ОСОБА_1

представника позивачів: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представників служби у справах дітей

Надвірнянської районної державної адміністрації: Дем»янчук О.В., Боднарук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком.

Причиною звернення до суду послужило те, що позивачі являються чоловіком та дружиною. Проживають разом з дочкою в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1.

485/1000 частин даного домоволодіння - належить ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3731453 від 01.06.2004 року.

515/1000 частин даного домоволодіння належить ОСОБА_1 згідно договору дарування частки домоволодіння від 19.05.2015 року.

В даному будинку зареєстровані позивачі , ОСОБА_8 - бабуся ОСОБА_5, його батьки-ОСОБА_6, ОСОБА_7, та сестра-ОСОБА_3 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже більше 10 років проживають у Франції, а до того часу проживали у своєму власному будинку в АДРЕСА_1. Разом з ними в їхньому будинку проживала та проживає на сьогоднішній день ОСОБА_3 зі своєю неповнолітньою дочкою. Той факт, що в їхньому будинку досі зареєстровані батьки чоловіка та його рідна сестра з дочкою, заважає їм повноцінно користуватися та розпоряджатись будинком.

В судовом у засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів позовні вимоги підтримали, просять постановити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, Івано-Франківської області.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що у 2001 році її батьки, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виїхали за кордон. В спірному будинку вона народилась, коли з батьками перейшла проживати в батьківський будинок не пам»ятає, це було в дитинстві. На даний час вона разом зі своєю неповнолітньою дочкою проживає в будинку батьків за адресою: АДРЕСА_1. Знятися з реєстрації спірного будинку та зареєструватись у будинку батьків не може, тому що потрібна заява батьків, які на даний час відсутні в Україні.

Просить в позові відмовити.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з"явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та вчасно через пресу.

Представник служби у справах дітей Надвірнянської РДА, як органу опіки і піклування, в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову щодо неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_5 належить 485/1000 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.06.2004 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3731453 від 01.06.2004 року.

Згідно договору дарування частки домоволодіння від 19.05.2015 року позивачу ОСОБА_1 належить 515/1000 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області за № 19/1102 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 Також разом з відповідачем ОСОБА_3 у спірному житловому будинку зареєстрована її малолітня дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Підтвердженням того, що відповідачі не проживають в будинку АДРЕСА_1 є акт обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, складений депутатом Делятинської селищної ради Надвірнянського району, а також пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які пояснили що відповідачі не живуть у спірному будинку, де також немає жодних їх речей. Даний факт також ствердила відповідач ОСОБА_3

Ніяких об»єктивних і належних доказів того, що позивачами відповідачам чинились перешкоди у користуванні згаданим вище жилим будинком ОСОБА_3 та іншими відповідачами суду не надано.

Суд зауважує, що основною причиною заперечення ОСОБА_3 позовних вимог є не намір в подальшому користуватись спірним будинком, а бажання зберегти реєстрацію її та дитини у згаданому будинку.

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивачів про те, що вони не можуть здійснити своє право власності і розпорядитися належним їм майном, так як в житловому будинку залишилися зареєстрованими відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з неповнолітньою дочкою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачі втратили право на житло в жилому будинку, оскільки вони не проживають в ньому більше року без поважних на те причин. Реєстрація відповідачів у будинку створює незручності для позивачів у здійсненні користуванням будинком.

Відповідно до ст. 176 СК країни батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків і дітей на користування житлом, яке є власністю когось з них, встановлюється законом.

Спірне будинковолодіння не є власністю відповідача ОСОБА_3, та належить в цілому позивачам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і підлягають задоволенню, оскільки вказаний житловий будинок належить позивачам на праві власності на законних підставах, відповідачі не проживають у ньому більше 15 років , з будь-якими вимогами про усунення перешкод в користуванні цим майном в установленому законом порядку не зверталася.

Тому, оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

На підставі ст.ст. 319,379,382,383,386 391, 405 ЦК України, керуючись ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Безбородько В.А.

Повний текст рішення виготовлено 06.11.2015 року