У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ домоволодіння в натурі та усунення перешкод у користуванні спадковим майном та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

12 лютого 2004 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ в натурі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні спадковим майном.

27 лютого 2004 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ 1/3 частки будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами в даній цивільній справі, за умовами якої:

відповідно до висновку № 2482/2487 від 29 липня 2004 року судової будівельно-технічної експертизи поділ домоволодіння у натурі відповідно до часток 1/6, 1/6, 1/3, 1/3 неможливий, а можливий поділ відповідно до часток 1/3 та 2/3. Через що сторони дійшли згоди про поділ в натурі домоволодіння між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та одержання ОСОБА_6 грошової компенсації вартості її частки домоволодіння від ОСОБА_5, до якої переходить ця частка.

За взаємною згодою сторін у власність ОСОБА_5 переходять наступні відокремлені 2/3 частини домоволодіння (відповідно до висновків № 2482/2487 від 29 липня 2004 року та № 1032 від 14 березня 2005 року судової будівельно-технічної експертизи): кухня 1-І, площею 15,6 кв.м; коридор 1-2, площею 6,4 кв.м; житлова кімната 1-3, площею 20,0 кв.м; житлова кімната 1-4, площею 15,3 кв.м; котельня 1-7, площею 3,3 кв.м; веранда 2-І, площею 5,1 кв.м; житлова кімната 2-1, площею 19,8 кв.м; комора 2-2, площею 2.1 кв.м; кухня 2-3, площею 7,8 кв.м; козирок будинку; погріб під сараєм за літерою"Ж"; доріжка під літерою «№ 4»; 1/2 огорожі під літерою «№ 1-3» з каліткою та воротами.

Дійсна вартість цих відокремлених частин домоволодіння становить 168 414 грн.

За взаємною згодою сторін у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переходить наступна відокремлена 1/3 частина домоволодіння (відповідно до висновків № 2482/2487 від 29 липня 2004 року та № 1032 від 14 березня 2005 року судової будівельно-технічної експертизи): житлова кімната 1-5, площею 14,9 кв.м; житлова кімната 1-6, площею 11,8 кв.м; приміщення 2-П, площею 18,8 кв.м; приміщення 2-ІП, площею 8,5 кв.м; вбиральня під літерою «В»; Ѕ частина огорожі під літерою «№ 1-3».

Дійсна вартість цієї відокремленої частини домоволодіння становить 84 212 грн.

Для забезпечення повної ізоляції відокремлених частин домоволодіння ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 спільно у рівних частинах проведуть наступні ремонтно-будівельні роботи (згідно висновку № 2482/2487 від 29 липня 2004 року судової будівельно-технічної експертизи):

у приміщенні 1-1 паралельно стіні головного фасаду сіней і на відстані 4,3 м від її внутрішньої поверхні улаштують перегородку зі встановленням у ній дверного блоку;

замурують дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-5;

замурують дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-6;

у приміщенні 1-5 в стіні дворового фасаду жилого будинку влаштують дверний проріз і встановлять вхідний дверний блок;

у приміщенні 1-5 паралельно стіні дворового фасаду жилого будинку і на відстані 1,6 м від її внутрішньої поверхні улаштують перегородку з установленням в ній дверного блоку;

у стіні між приміщеннями 1-5 та 1-6 влаштують дверний проріз і встановлять дверний блок;

до стіни дворового фасаду жилого будинку прибудують прибудову і обладнають сходами, що ведуть до мансарди;

замурують дверний проріз між приміщеннями 2-І та 2-П;

у приміщенні 2-П в стіні дворового фасаду мансарди демонтують віконний блок, влаштують дверний проріз і встановлять вхідний дверний блок.

Грошова компенсація, пов'язана із незначним відхиленням від ідеальних часток при поділі домоволодіння, у розмірі 190 грн., сплачена ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у момент підписання цієї угоди ОСОБА_5

У зв'язку з чим зазначені сторони угоди не мають одна до одної жодних претензій майнового характеру щодо цього.

За взаємною згодою сторін ОСОБА_6 одержує грошову компенсацію вартості її частки домоволодіння у розмірі 107 100 грн. (що відповідає 21 тис. доларам США) від ОСОБА_5, до якої переходить ця частка.

ОСОБА_5 сплачує ОСОБА_6 цю грошову компенсацію у повному розмірі у строк до одного календарного місяця з моменту укладення цієї мирової угоди.

З моменту сплати ОСОБА_5 цієї грошової компенсації у повному розмірі ОСОБА_6 припиняється право власності ОСОБА_6 на 1/3 частину домоволодіння.

Сторони за цією угодою стверджують, що належні їм частки домоволодіння, котрі є предметом цієї угоди, на момент підписання угоди нікому іншому не продані, не відчужені іншим способом, не заставлені, в спорі і під забороною (арештом) не перебувають.

Сторони дійшли згоди у тому, що до моменту сплати ОСОБА_5 грошової компенсації у повному розмірі ОСОБА_6 буде зберігатися арешт та заборона на відчуження відокремлених 2/3 частин домоволодіння ОСОБА_5

Поділ в натурі домоволодіння між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та одержання ОСОБА_6 грошової компенсації вартості її частки домоволодіння проведено без якої-небудь шкоди господарському призначенню домоволодіння, за наявності технічної можливості такого поділу і за взаємною згодою на те сторін, права та інтереси кожної з яких при цьому нічим не ущемлені.

У зв'язку з чим сторони за цією мировою угодою не мають одна до одної жодних претензій як щодо способу поділу домоволодіння, так і щодо інших умов, котрі випливають з цієї угоди.

Провадження у цивільній справі закрито.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2014 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та залишити у силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи мирову угоду, суд першої інстанції, виходив з того, що дана угода не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

Скасовуючи ухвалу першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 січня 2002 року сторони отримали у власність житлову площу у розмірі 81,8 кв.м, проте відповідно до технічного паспорту від 29 травня 2001 року будинок має площу 149,4 кв.м

З цим висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки такий суперечить вимогам закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ в натурі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні спадковим майном. У свою чергу ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки вказаного будинку (а. с. 3-4, 15-16 т. 1).

У ході розгляду справи сторони уклали мирову угоду, відповідно до якої визначили порядок поділу між ними в натурі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та заяву про її затвердження (а. с. 87-90 т. 1).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року мирову угоду, укладену між сторонами у даній справі, визнано.

ОСОБА_5 брала участь у розгляді справи, підписала мирову угоду, була присутня у судовому засіданні 19 жовтня 2005 року при постановленні судом ухвали про визнання мирової угоди (а. с. 91-92 т. 1).

У квітні 2010 року ОСОБА_5 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області про роз'яснення ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року, яка була залишена без задоволення (а. с. 107 т. 1).

У серпні 2010 року ОСОБА_5 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року (а. с. 108 т. 1). Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2010 року заяву ОСОБА_5 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала (а. с. 115 т. 1).

У липні 2014 року ОСОБА_5 повторно звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року (а. с. 138-143 т. 1).

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року відмовлено на підставі пропуску строку на подачу такої заяви (а. с. 190-192 т. 1).

При цьому як на нововиявлену обставину ОСОБА_5 посилалася на те, що у свідоцтві про право на спадщину невірно зазначена житлова площа спірного будинку.

Таким чином, ОСОБА_5 була обізнана про ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року та тривалий час не оскаржувала її в апеляційному порядку, виконала умови мирової угоди щодо сплати ОСОБА_6 вартості частки останньої у будинку у розмірі 21 тис. доларів США.

02 жовтня 2014 року ОСОБА_8, діючи в інтересах ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду Київської області із апеляційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року про визнання мирової угоди (а. с. 197-202 т. 1).

Ухвалою судді апеляційного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху для зазначення поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження (а. с. 220-221 т. 1).

На виконання вказаної ухвали суді ОСОБА_5 надіслала матеріали у яких просила поновити строк на оскарження ухвали суду першої інстанції зазначаючи, що про помилку у свідоцтві про право на спадщину дізналася у липні 2014 року та, крім того, при постановлені ухвали був присутній її представник, який знаючи про її незаконність, дану ухвалу не оскаржив.

Однак суддя апеляційного суду Київської області, не надавши оцінки поважності підстав пропущення строку апеляційного оскарження, належно не вирішив питання про поновлення строку відповідно до вимог ст. 297 ЦПК України та ухвалою від 17 листопада 2014 року відкрив апеляційне провадження у даній справі (а. с. 229 т. 1).

Також, апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи ухвалу про визнання мирової угоди, виходив з того, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 січня 2002 року сторони отримали у власність житлову площу у розмірі 81,8 кв.м, проте відповідно до технічного паспорту від 29 травня 2001 року весь будинок має площу 149,4 кв.м

При цьому не звернув уваги, що згідно технічного паспорта на житловий будинок, складеного станом на 29 травня 2001 року, будинок поділено на 2 квартири, житлова площа квартири № 1 становить 19.8 кв.м, квартири № 2 - 62.0 кв.м, що в цілому становить 81.8 кв.м (а. с. 7 зворот т. 1), тобто така ж площа житлової площі зазначена і у свідоцтві про право на спадщину за законом від 20 січня 2002 року (а. с. 5 т. 1).

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого спадкоємцям убачається, що їм у відповідних належних частках належить спадкове майно, що складалось із житлового будинку, без зазначення його загальної площі (а. с. 6 т. 1).

Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на час видачі свідоцтва), зазначення у свідоцтві про право на спадщину загальної площі спадкового об'єкта не передбачалось.

Апеляційний суд також зазначав, що згідно з висновків судових будівельно-технічних експертиз експерти, визначаючи варіанти поділу будинку в натурі, проводили дослідження будинку загальним розміром 149,4 кв.м, тобто не з'ясувавши, чи є там самовільно збудовані приміщення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що поділ спірного будинку відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2482/2487 від 29 липня 2004 року було проведено відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, складеного станом на 29 травня 2001 року, з погодженням із відповідними органами, зокрема, з органами архітектури та контролю, пожежною інспекцію. Виконком Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області також погодив спосіб поділу спірного будинку відповідно до висновку експертизи № 2482/2487 від 29 липня 2004 року (а. с. 38-39 т. 1).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 175 ЦПК України, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки не тільки процесуальні, але й матеріальні. До мирової угоди застосовуються основні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Отже, мирова угода - це цивільно-правове зобов'язання та до нього застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте суд апеляційної інстанції, задовольняючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, не звернув уваги, що ОСОБА_5 частково виконала умови мирової угоди та сплатила ОСОБА_6 вартість частки останньої у будинку у розмірі 21 тис. доларів США, а відповідно набула право власності на належну ОСОБА_6 1/3 частину спірного будинку (а. с. 114 т. 1).

Як передбачено ч. 4 ст. 175 ЦПК України, у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 175 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Апеляційний суд не взяв до уваги наведені норми матеріального і процесуального права та встановлені в справі обставини, відповідно дійшов помилкового висновку про скасування ухвали суду про визнання мирової угоди, яка не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, тому судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у силі помилково скасованого судового рішення першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2014 року скасувати, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко