Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/5007/ 2015 року
Є.У.№335/3787/15-ц
Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про захист прав споживача, про розірвання Договору №313731/12581/07-15 від 20.01.2015 року та стягнення коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.01.2015 року між сторонами було укладено Договір №313731/12581/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" в доларах США відповідно до п. 1.1. якого, позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок НОМЕР_1/НОМЕР_2 у сумі 17 115,29 доларів США на строки, визначені п.п. 1.1.1.-1.1.13 Договору., на які Банк нараховує і виплачує проценти за наступними ставками, зокрема: з 20.12015 року по 26.01.2015 року - 8.20%, з 27.01.2015 року по 02.02.20125 року - 8.35%, з 03.02.2015 року по 09.012.2015 року - 8.5%, з 10.02.2015 року по 16.02.2015 року -8.65%, з 17.02.2015 року по 23.02.2015 року - 8.85%, з 24.02.2015 року по 02.03.2015 року - 8.95%, з 03.03.2015 року по 09.03.2015 року - 9.15%, з 10.03.2015 року по 16.03.2015 року - 9.25%, з 17.03.2015 року по 23.03.2015 року - 9.4%.

Відповідно до п. 2.4. Договору, повернення суми вкладу клієнту здійснюється банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 нього Договору.

25.02.2015 року позивач звернулась до відповідача із письмовими вимогами про повернення вкладу та нарахованих процентів, однак, вимоги залишились без задоволення. З урахуванням викладеного, позивач просить розірвати Договір, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 17 115,29 доларів США.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано договір №313731/12581/07-15 від 20.01.2015 року, укладений між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_3, належні їй кошти у сумі 16674 долари 51 цент США В іншій частині в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, що приєднані до справи до апеляційного суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку реляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звертався до банку із заявою про повернення банківського вкладу, яка відповідачем залишена без належного реагування, тому наявні всі підстави для стягнення невиплачених грошових коштів в сумі 16674,51 доларів США.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, доказам, наданим сторонами та правильно оціненим судом, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами, на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Тобто, посилання АТ " Банк " Фінанси та Кредит" на постанову Національного банку України №758 від 01 грудня 2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" , підпункту 9 пункту 4 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і побідні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Таким чином є правильними висновки суду про те, що відмова банку у поверненні ОСОБА_3 банківського вкладу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

За умовами пунктів п.п. 1.1.1.-1.1.13 укладеного між сторонами договору банківського вкладу строк дії вкладу складав з 20.12015 року по 26.01.2015 року - 8.20%, з 27.01.2015 року по 02.02.20125 року - 8.35%, з 03.02.2015 року по 09.02.2015 року - 8.5%, з 10.02.2015 року по 16.02.2015 року -8.65%, з 17.02.2015 року по 23.02.2015 року - 8.85%, з 24.02.2015 року по 02.03.2015 року - 8.95%, з 03.03.2015 року по 09.03.2015 року - 9.15%, з 10.03.2015 року по 16.03.2015 року - 9.25%, з 17.03.2015 року по 23.03.2015 року - 9.4%.

Відповідно до п. 2.4. Договору, повернення суми вкладу позивачу здійснюється банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору.

25.02.2015 року позивач звернулась до відповідача із письмовими вимогами про повернення вкладу та нарахованих процентів ( а.с. 23), чим засвідчила свій намір припинити дію договору.

У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення одного із строку дії договору - 25 лютого 2015 року. Проте ПАТ Банк "Фінанси і кредит" кошти не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд керувався лише копією депозитного договору та відповідних касових документів, тому рішення ухвалено лише на припущеннях не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, апелянт не надав суду доказів на підтвердження того, що між сторонами Договір №313731/12581/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" від 20 січня 2015 року не укладався , а сума депозитного вкладу в розмірі 17115.29 доларів США не була отримана банком від позивача на підставі копії платіжної квитанції наданої позивачем, яка міститься в матеріалах справи ( а.с. 20).

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення від12.06.2015 року банк підтвердив факт укладення між сторонами договору №313731/12581/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" від 20 січня 2015 року ( а..с. 41-42).

З відповіді Банку від 26.02.2015 року на звернення позивача про повернення вкладу, яка була адресована позивачу ( а.с. 24) також вбачається про наявність між сторонами договірних відносин ( а.с. 24).

Банк не надав суду ніяких доказі на спростування вищезазначених обставин і суду апеляційної інстанції.

Водночас, в суді апеляційної інстанції представником позивача були надані оригінали документів, а саме: договір № Договору №313731/12581/07-15 від 20.01.2015 року, касові документи про передання відповідачу вкладу, копії яких міститься в матеріалах справи ( а.с. 17-21), які були оглянуті судом апеляційної інстанції.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відсутні й передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Орджонікідзевсьекого районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: