Провадження № 2/638/1659/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

09.11.2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого: судді Шишкіна О.В.,

при секретарі: Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 209 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 12 червня 1998 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, про що в книзі реєстрації шлюбів було внесено актовий запис № 397.

Прізвища сторін залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ? частини (одна четверта) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 01 жовтня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі ? частини (одна четверта) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 01 жовтня 2014 року до закінчення терміну навчання, або досягнення ним 23-річного віку.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць на кожну дитину.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль MITSUBISHI COLT, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2009 року випуску, за ОСОБА_2 право власності на автомобіль SUZUKI KIZASHI, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2011 року випуску.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 628,32 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя

Справа № 638/17576/14-ц

2/638/1659/15

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого: судді Шишкіна О.В.,

при секретарі: Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із позовом, яким просила суд розірвати шлюб із відповідачем, присудити кошти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 4000 грн. на місяць з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 4000 грн. на місяць з часу звернення до суду і до закінчення навчання, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Крім того, позивач просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на автомобіль Mitsubishi Colt 1.3, державний номер НОМЕР_4, 2009 року випуску, визнати за відповідачем автомобіль Suzuks Kizashi, державний номер НОМЕР_5, стягнути з відповідача на її користь 123202,5 грн., а також збільшити частку та визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири № 477, розташованої за адресою м. Харків, пр. Л.Свободи, 35, яка належить відповідачу.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що 12 червня 1998 року сторонами укладено шлюб, якій зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова, актовий запис № 397 від 12.06.1998 р. (Свідоцтво про шлюб серія 1-ВЛ №057927).

Сторони мають спільних двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Останнім часом сімейне життя сторін поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю, ведення спільного господарства. Через постійні сварки сторонами втрачено почуття поваги та любові один до одного і на примирення Позивач не згодна.

Крім цього Відповідач не виконує та ухиляється від покладеного на нього згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України обовязку утримувати дітей. Відповідач майже не цікавиться своїми дітьми, перестав приймати учать в їх виховуванні та наданні матеріальної допомоги на їх утримання, хоча може надавати матеріальну допомогу, про що він неодноразово заявляв позивачу.

При вирішенні питання про розмір аліментів, позивач просить врахувати те, що вона тривалий час перебувала на біржі праці, але при наявності двох дітей, на той час неповнолітніх, не могла працевлаштуватись через графік роботи. На теперішній час через вікову категорію, позивач не може знайти постійну роботу, офіційно ніде не працює та вимушена підробляти (всі підробки є тимчасовими), а зароблених коштів, як стверджує позивач, не вистачає навіть на продукти харчування, оплату за квартиру та інше.

Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати із Позивачем.

У шлюбі, 30.10.2008 року, сторонами придбано 2/3 частини квартири № 477, що знаходиться у буд. 35, по пр. JI. Свободи в м. Харкові, які зареєстровані за Позивачем, проте є спільною сумісною власністю подружжя (по 1/3 частини кожному з подружжя). Крім того, сторонами придбані два автомобілі: MITSUBISHI COLT 1.3, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2009 року випуску, зареєстрований за Позивачем, та SUZUKI KIZASHI, реєстраційний номер НОМЕР_5, зареєстрований за Відповідачем.

Враховуючи тій факт, що обидві дитини залишаються проживати з Позивачем, мають різні статі, позивач просить суд відступити від принципу рівності часток подружжя, та збільшити частку Позивача ОСОБА_1 на 1/3 частину кв. № 477, розташованої за адресою: м. Харків, пр. Людвига Свободи, буд. 35, яка належить Відповідачу, ОСОБА_2

У судове засідання сторони зявились. Позивач та її представник позовну заяву підтримали та просили задовольнити на викладених у ній підставах. Представник відповідача проти позову заперечував частково: просив шлюб розірвати, визначити розмір аліментів на дітей в єдиній частці 1/4 від його заробітку, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль MITSUBISHI COLT 1.3, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2009 року випуску; за ОСОБА_2 визнати право власності на автомобіль Suzuki Kizashi, реєстраційний номер НОМЕР_5, в решті позовних вимог відмовити.

Вислухавши та зваживши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, керуючись принципами диспозитивності, змагальності, обгрунтованості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у звязку із наступним.

Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Судом було встановлено, що шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, хоча сторони і проживають в одній квартирі. Сторони вважають відновлення сімї неможливим. Спору про місце проживання їх дітей немає.

Отже, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо достатності розміру аліментів, суд виходить з норм, що регулюються ст. ст. 180, 182, 183 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такі ж вимоги і до розміру аліментів на утримання повнолітніх сина або доньки, які продовжують навчання.

Згідно наданої у судовому засіданні довідки Харківськогонаціонального університету будівництва та архітектури від 27.08.2015 року, ОСОБА_4 є студентом пешого курсу денного відділення санітарно-технічного факультету.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

На час розгляду справи у відповідача перед позивачем заборгованості по виплаті аліментів у судовому засіданні не встановлено.

Отже, аліменти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ? частини (одна четверта) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 01 жовтня 2014 року, а також на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який продовжує навчання, у розмірі ? частини (одна четверта) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 01 жовтня 2014 року до закінчення терміну навчання, або досягнення ним 23-річного віку.

Стосовно вирішення питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя суд керувався наступним.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За викладених обставин, спірна квартира, яка придбана сторонами у шлюбі, належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачці, тому підлягає поділу.

Відповідачем визнано позовні вимоги в частині розподілу автомобілів, які знаходяться у власності подружжя у запропонований позивачем спосіб визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль MITSUBISHI COLT, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2009 року випуску, за ОСОБА_2 право власності на автомобіль SUZUKI KIZASHI, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2011 року випуску.

Розподіл майна подружжя в частині поділу квартири АДРЕСА_1 у запропонований позивачем спосіб суд вважає необгрунтованим. З цього приводу суд погоджується із позицією відповідача. Так, відповідно до свідоцтва про одруження (а.с. 5), сторони одружились 12.06.1998 року. 26.07.1999 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 по 1/3 частині кожен на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с 17). Віповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.2008 року (а.с. 15), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали свої частки вказаної квартири ОСОБА_1 Таким чином, позивач набула право власності на 3/3 частини спірної квартири перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із позивачем. Разом із тим, позивач у позовній заяві стверджує про те, що відповідачу належить 1/3 частина спірної квартири, яку позивач просила визнати за нею на підставі ч.2, 3 ст.70 СК України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

На думку суду, призначений розмір аліментів на утримання спільних дітей сторін по справі на даний час є достатнім в розумінні діючого законодавства. Зворотнього сторонами не доведено.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача 123202,5 грн. як різницю у вартості розподілених між подружжям автомобілів, суд вважає їх такими, що суперечать позиції позивача в частині розподілу квартири. Крім того, суд вважає вказані позовні вимоги не доведеними у звязку із відсутністю належного та допустимого обгрунтування.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем в частині поділу квартири та в частині стягнення з відповідача 123202,5 грн. не були доведені ті обставини, на які вона посилались як на підставу свої вимог.

Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст.88 ЦПК України.

Вразовуючи викладене, керуючись ст.ст. 24, 60, 63, 69, 70, 71, 109, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 12 червня 1998 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, про що в книзі реєстрації шлюбів було внесено актовий запис № 397.

Прізвища сторін залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ? частини (одна четверта) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 01 жовтня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі ? частини (одна четверта) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 01 жовтня 2014 року до закінчення терміну навчання, або досягнення ним 23-річного віку.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць на кожну дитину.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль MITSUBISHI COLT, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2009 року випуску, за ОСОБА_2 право власності на автомобіль SUZUKI KIZASHI, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2011 року випуску.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 628,32 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя