Справа № 303/3795/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання факту батьківства, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вищезазначеним позовом та, як на підставу своїх вимог посилалась на те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не є біологічним сином її покійного сина ОСОБА_4, дитина на нього не схожа. У зв'язку з тим, що позивач має сумніви щодо батьківства її покійного сина по відношенню до ОСОБА_3, а тому і звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року, в позові відмовлено.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог. При цьому посилається на те, що рішення суду є неправосудним, оскільки суд дійшов до таких висновків помилково та в супереч матеріалів справи.

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2, заперечили проти доводів апеляційної скарги й просили відхилити таку, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилась, але при цьому повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Доводом апеляційної скарги є посилання на те, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги норми ст. 137 СК України, яка передбачає, що коли, через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини і померла, то оспорити батьківство можуть її спадкоємці, зокрема, батьки.

Однак, такі доводи апеляційної скарги не являються підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про одруження від 22.11.2003 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 одружились 22.11.2003 року про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 739, а.с. 26.

Після укладення шлюбу, народився ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що стверджується Свідоцтвом про народження від 21.07.2004 року і зроблено відповідний запис за № 537. Батьками народженого є ОСОБА_4 і ОСОБА_2, громадяни України, а.с. 27.

Згодом, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 лютого 2005 року, шлюб укладений 22.11.2003 року за актовим записом 739 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, розірвано, а.с. 29. Підставою розірвання шлюбу послужило те, що укладення шлюбу було помилкою, так-як із самого початку між сторонами виникали непорозуміння, сварки, що як наслідок призвело до застосування насильства з боку ОСОБА_4, влаштовуванням скандалів, погрозою фізичною розправою із заподіянням фізичного болю. Сина - ОСОБА_3 залишено на вихованні при матері.

Оформлення розірвання шлюбу мало місце 11.05.2005 року про що складено відповідний актовий запис за № 83, що стверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1, а.с. 9.

У подальшому, заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400 гривень, щомісяця, починаючи з 27.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а.с. 31-32.

Проте, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_4 помер у віці 37 років про що 12.02.2015 року складено відповідний актовий запис № 14, що стверджується Свідоцтвом про смерть від 12.02.2015 року серії НОМЕР_2, а.с. 6.

Звертаючись з позовною вимогою про оспорювання факту батьківства покійного ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_3, позивачка зазначала, що ОСОБА_4 не може бути біологічним батьком ОСОБА_3, так-як останній не має схожості зі її покійним сином, та знайому стверджують, що дитина не її сина.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 СК України - особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Як вже вище було зазначено у Свідоцтві про народження від 21.07.2004 року в якому зроблено відповідний запис за № 537, батьком народженого ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зазначено - ОСОБА_4, який після одруження взяв прізвище "ОСОБА_4", відмовившись від прізвища "ОСОБА_4", а.с. 27, 26.

До матеріалів справи долучено ксерокопії світлин з яких вбачається, що покійний ОСОБА_4 забирав ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 з пологового відділення, а також приймав участь в хрещенні сина ОСОБА_3, а.с. 44.

Зазначене у сукупності вказує на ту обставину, що ОСОБА_4 за життя не оспорював своє батьківство стосовно сина ОСОБА_3, хоч мав для цього більш ніж достатньо часу.

Станом на 09.01.2015 року, день смерті ОСОБА_4, сину ОСОБА_3 виповнилось 10 років і 6 місяців.

А невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, були уведені в дію указом в.о. Президента України, Головою Верховної Ради України - О.Турчинов від 14.04.2014 року за № 405/2014, а.с. 38.

Як зазначено в ч. 1 ст. 137 СК України, якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства.

Однак, ОСОБА_4 помер, коли сину ОСОБА_3 виповнилось 10 років і 6 місяців, тобто, після народження дитини і при житті заяви до нотаріуса про невизнання свого батьківства не подавав.

А ч. 3 ст. 137 СК України, передбачає, що коли через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

Аналіз даної норми свідчить про те, що спадкоємцям дозволяється оспорити батьківство померлої особи лише у випадку, коли він за життя з поважних причин не знав про те, що записаний батьком дитини. Таке право надано спадкоємцям першої черги за обов'язкової наявності поважних причин, які перешкоджали особі, яка записана батьком дізнатись про наявність такого запису.

Та як убачається з матеріалів справи, позивачка таких не навела суду. І крім цього, ОСОБА_4 знав і повинен був знати, що записаний батьком сина ОСОБА_3, виходячи з вище наведених доводів.

Також і листом Мукачівського міськрайонного суду від 27.07.2015 року стверджено, що ОСОБА_4 з позовом в суд про оспорювання батьківства відносно сина ОСОБА_3 не звертався, а.с.43.

Стосовно доводів апелянта із приводу необхідності проведення генетичної експертизи, то варто зазначити, що в матеріалах справи, як додаток до апеляційної скарги, міститься інформаційний лист-відповідь на адвокатський запит від судової незалежної експертизи від 07.09.2015 року, в якому зазначено, що результати німецької судово-генетичної лабораторії не можуть кваліфікуватись як висновок судово-генетичної експертизи у відповідності до ЗУ "Про судову експертизу" та відповідно не можуть бути надані до офіційних органів. Також зазначено, що прямої вказівки на батьківство ймовірного батька (померлого) по відношенню до дитини в результатах вказано не буде.

Та позаяк під час розгляду судом першої інстанції зазначеного позову, клопотання про призначення судово-генетичної експертизи суду не заявлялось, а тому, в суду першої інстанції не було правових підстав для розгляду такого питання.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що позивачка не довела своє право на звернення у суд з даним позовом, та не довела, яким чином запис відносно її сина в свідоцтві про народження ОСОБА_3, порушує її права, свободи чи інтереси.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище зазначеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________