АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1943/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Фанди В.П.,

при секретарі: Дубовій М.В.,

з участю: представника апелянта - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 26 липня 2008 року вона уклала із ПАТ КБ «Приватбанк» кредитно-заставний договір, за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за договором, а також інші платежі визначені умовами договору.

Одним із пунктів договору є умова сплати щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,4% від суми виданого кредиту, тобто додаткова плата за користування кредитом. Вважає цю умову протиправною такою, що суперечить Закону України "Про захист прав споживачів".

У зв'язку з цим, позивач просила суд визнати недійсним кредитно-заставний договір № НМІ0FR13210012 від 25 липня 2008 року в частині стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,4% від суми виданого кредиту.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Салоїд Н.М. Категорія:19,27

Доповідач: Купельський А.В.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Посилається на те, що судом не було враховано при прийнятті рішення, що в кредитному договорі встановлено подвійні ставки за одну і ту ж послугу, одноразова сума винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1276,23 доларів США перерахована банком на свій рахунок в день надання кредиту та щомісячна винагорода за користування фінансовим інструментом, що суперечить законодавству.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Цивільний кодекс України, Закон України "Про захист прав споживачів" закріплюють принципи свободи договору і рівності його сторін.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно п.4 ч.1 ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів" - права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується, відповідно до ст.1054 ЦК України, надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави.

Зміст правочину, згідно із ст.203 ЦК України, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 215 ЦК України, передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Постановою Правління НБ України №168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" зазначено, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб-страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством. Також, пункт 3.2 цієї Постанови, чітко регламентує, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Положеннями статей 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 25 липня 2008 року уклали кредитно-заставний договір № HMI0AR13210012, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на базових умовах визначених у пункті 17.1 договору в розмірі 12498,11 доларів США, з яких частина кредиту в розмірі 10635,28 доларів США надається з метою придбання автомобіля, частина кредиту в розмірі 543,4 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів на перший рік дії кредиту, частина кредиту в розмір 1276,23 доларів США як оплата винагороди фінансового інструменту відповідно до пункту 17.1.8, що сплачується в момент видачі кредиту та винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати в розмірі 0,4% від суми наданого кредиту (а. с. 8-21).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач була ознайомлена із сукупною вартістю кредиту, про що свідчить підписана особисто позивачем як додаток №2 «Загальна вартість кредиту» до кредитного договору від 25 липня 2008 року в день укладання кредитного договору.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

У оспорюваному договорі про надання кредиту, відповідно до Постанови № 169 зазначено:

- сума кредиту, яка визначена п. 17.1.1 Кредитного договору;

- детальний розпис загальної вартості кредиту, дії споживача визначено у главі 17 Кредитного договору (Позивачу було надано кредит з умовою погашення заборгованості рівними платежами починаючи з 25 липня 2008 року по 24 липня 2015 року, сума щомісячного платежу складає 255,76 доларів США);

- право дострокового повернення кредиту передбачено умовами кредитного договору п.6.4.2.;

- річна відсоткова ставка за кредитом 9.60 визначено п.17.1.6 Кредитного договору.

Пунктом 17.1.8 Кредитного договору передбачено, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1276,23 дол. США що сплачується у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40% від суми виданого кредиту щомісяця (а. с. 8 - 19).

Таким чином, наявні у кредитному договорі умови не суперечать переліку вимог викладених у Постанові НБ України № 169.

В зв'язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Посилання апелянта, що судом не було враховано при прийнятті рішення, що в кредитному договорі встановлено подвійні ставки за одну і ту ж послугу, одноразова сума винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1276,23 доларів США перерахована банком на свій рахунок в день надання кредиту та щомісячна винагорода за користування фінансовим інструментом, що суперечить законодавству є необґрунтованим та суперечить вищевикладеному. Самі назви зазначених винагород свідчать про те, що вони стягуються за різні послуги.

Крім того, ОСОБА_3 була ознайомлена з усіма умовами оспорюваного договору, погодилась з ним і тривалий час виконувала його.

Зазначені пункти не є несправедливими, не суперечать принципу добросовісності і не породжують істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду А.В. Купельський