31 березня 2015 року Справа № 202/7204/14-ц
Рішення

Іменем України

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Петричкевич Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу - Рохман Л.А., про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2, у якій просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 24 січня 2013 року, та зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй зазначену квартиру. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є пенсіонеркою похилого віку, їй виповнилося 77 років, вона є одинокою людиною, дітей не має, потребує догляду. Вона домовилась зі своєю племінницею ОСОБА_2, що в обмін на квартиру, та буде її доглядати, допомагати, та забезпечувати її необхідними ліками до її смерті.

Зимою 2013 року, вони з племінницею пішли до Рохман Л.А. - нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу для оформлення відповідних документів. Оскільки, їй 77 років, осінню 2013 року, вона перенесла інфаркт, юридично не грамотна, племінниця, якій вона довіряла, завірила її, що вона все оформить як потрібно, в подальшому вона не дуже вдавалась в зміст вчинюваних дій. Їй було обіцяно, що їй буде надано окреме житлове приміщення для її постійного проживання.

16 травня 2013 року, вона переїхала до ОСОБА_2, на АДРЕСА_2. Окреме приміщення, яке було надане їй для проживання, було без зручностей, не мало туалету та води. В таких умовах вона прожила до літа 2014 року.

За час її проживання їхні відносини з ОСОБА_2 погіршились. Відповідач почала її ображати, говорила що вона несповна розуму, перестала піклуватися за нею, допомагати, купувати необхідні ліки, що змусило її з'їхати.

Тепер вона вимушена сама купувати необхідні ліки та харчі на пенсію, що їй робити важко.

16.06.2014 року вона звернулася до нотаріуса Рохман Л.А. з проханням надати їй копії тих документів, що вони оформляли з ОСОБА_2, оскільки таких копій в неї не було.

Нотаріус листом від 20 червня 2014 року повідомила, що 24 січня 2013 року в приміщенні нотаріальної контори було укладено договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1. Надати копію або дублікат договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1, не уявляється можливим, в зв'язку з тим, що квартира подарована нею громадянці ОСОБА_2 та перейшла у її власність на підставі договору дарування підписаного нею особисто.

Надати копію договору дарування квартири, що був посвідчений 24.01.2013 року, не виявляється можливим в зв'язку з тим, що в справах знаходиться екземпляр договору викладений на білих аркушах та призначений для зберігання в справах нотаріуса.

Проконсультувавшись з юристом, їй стало відомо, що на підставі договору дарування за нею ніхто доглядати до її смерті не буде. Вона не може заставити ОСОБА_2 виконувати взяті на себе обов'язки щодо її пожиттєвого догляду.

На сьогоднішній день вона перебуває в скрутному становищі, грошових коштів катастрофічно не вистачає, адже вона отримую пенсію в 1100 гривень, іншого жила не має, а ліки та харчі потрібно купувати весь час.

Отже, вона помилилася подарувавши ОСОБА_2 свою квартиру АДРЕСА_1 так як вона юридично не зобов'язана їй допомагати та доглядати, попри те що вони домовлялися, що в обмін на квартиру ОСОБА_2, буде її доглядати.

ОСОБА_2 завірила її, що після вчинення вказаних нотаріальних дій, вона, в обмін на квартиру зобов'язана їй допомагати по дому, купувати харчі, ліки та доглядати за нею.

Однак, за статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, між нею та ОСОБА_2 потрібно було укладати договір довічного утримання (догляду), так як стаття 744 ЦК України вказує, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтею 745 ЦК України зазначено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, обсяг її прав та обов'язків за договором дарування не відповідає меті (довічного утримання) для чого вона укладала правочин дарування квартири з ОСОБА_2

Стаття 222 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За статтею 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Частина 3 статті 215 ЦК України вказує, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина 2 статті 216 ЦК України, встановлює, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи викладені обставини, вона вимушена звернутися до суду із вимогою визнати недійсним оспорюваний договір дарування та зобов'язати відповідача повернути їй квартиру.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та пред'явлений позов просили задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позову посилалися на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач та її представник проти позову заперечували посилаючись на відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору дарування недійсним.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Рохман Л.А. проти позову заперечувала та зауважувала на законності своїх дій як нотаріуса при посвідчені оспорюваного правочину. Зазначила, що в день укладання договору сторони приїхали до нотаріальної контори удвох, вона їм все роз'яснила, зокрема, позивачці вона розповіла про природу договору дарування, вказала на положення закону, що регулює даний вид правочинів, та на те, що квартиру буде відчужено повністю, запропонувала, що краще в її ситуації укласти договір довічного утримання, але ОСОБА_1 категорично відмовилася. Вона їй роз'яснила зміст такого правочину як дарування, його наслідки. Позивач до неї неодноразово приходила у зв'язку з укладанням договору, та вона їй про вказані обставини зауважувала неодноразово. Через тверді наміри ОСОБА_1 саме подарувати квартиру ОСОБА_2, в неї, як у нотаріуса не виникало жодних сумнівів щодо дійсності її намірів. Їй не здавалося, що позивачка на момент укладання оспорюваного договору перебувала у хворобливому стані, була охайною, привітною, сумнівів у дієздатності ОСОБА_1 не виникало. Їй не здалося, що ОСОБА_1 перебувала під впливом ОСОБА_2 Після того, як вони підписали документи, вона почала реєстрацію права власності. Сторони перебували у нотаріальній конторі приблизно з 10:00 години до 13:00 години. Позивач у її присутності казала, що ОСОБА_2 найрідніша для неї людина.

Суд, вислухавши пояснення сторін, пояснення приватного нотаріуса Рохман Л.А., допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно оспорюваного договору дарування, який 24 січня 2013 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рохман Л.А. за реєстровим № 52, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 червня 1995 року виданого Виконкомом Дніпропетровської міської ради.

В цей же день, на підставі зазначеного правочину за відповідачкою було зареєстровано право власності на спірну квартиру.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що вона на час укладання вказаного оспорюваного правочину, розуміла значення своїх дій, могла керувати ними, розуміла зміст та наслідки правочину. Нотаріусом їй було роз'яснено умови договору та положення закону. З умовами договору вона погодилася та не мала жодних зауважень до змісту договору та його наслідків.

В судовому засіданні із пояснень сторін та свідків встановлено, що спір між сторонами фактично виник з-за того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршилися особисті відносини. Позивачка вказала в судовому засіданні, що їй немає життя разом із відповідачкою з-за конфліктів, відсутність належного догляду, який вона сподівалася отримувати від відповідачки взамін на квартиру, оскільки вона є непрацездатною людиною похилого віку, має захворювання, потребує догляду та лікування. ОСОБА_2 запевнивши її у тому, що допомагатиме їй, забезпечуватиме усім необхідним, зокрема ліками, одягом та харчуванням, ввела її в оману щодо дійсності своїх намірів, не виконувала своїх обіцянок в решті чого вона була вимушена повернутися до своєї квартири де вона наразі проживає із орендатором, якій ОСОБА_2 здає її квартиру для тимчасового проживання. Вона бажає визнати недійсним договір дарування квартири, оскільки такий договір не відповідає її інтересам.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_2 є її сусідкою по городу, між сторонами були гарні відносини. ОСОБА_1 у її присутності дуже часто казала, що вдячна ОСОБА_2 за те, що та добре до неї ставиться. З початку літа 2014 року за проханням ОСОБА_2 вона робила позивачці манікюр та педікюр. В її присутності ОСОБА_1 казала, що хоче подарувати ОСОБА_2 свою квартиру. Сторони піклувалися один про одного та позивачка неодноразово казала, що до чоловіка вона не повернеться та хоче залишитися у ОСОБА_2 Позивачка абсолютно адекватна людина, обізнана, але інколи скаржилася на здоров'я. Узимку цього року ОСОБА_1 поїхала від ОСОБА_2, але з яких причин їй невідомо. Позивачка їй також у розмовах розповідала, що її побив чоловік та вона до нього не бажає повертатися. Між сторонами погіршилися відносини через нерухомість та через те, що ОСОБА_1 якось вкусила собака, яка мешкає на подвір'ї будинку ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що літом 2013 року вона прийшла до ОСОБА_2 в гості, де вона познайомилася із позивачкою. Остання їй розповідала, що її побив чоловік та вона від нього пішла. ОСОБА_1 їй казала, що подарує свою квартиру відповідачці. Також у її присутності ОСОБА_1 неодноразово казала, що вдома у ОСОБА_2 до неї добре відносяться та не обіжають. Між сторонами були дуже добрі відносини. Позивач була нормальною, здоровою людиною. ОСОБА_2 завжди допомагала ОСОБА_1 у лікуванні та побуті, піклувалася про неї і доглядала належним чином.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вона знає дуже добре. З 2001 року по сьогоднішній день вона мешкає у спірній квартирі ОСОБА_1 Коли у останньої стався інсульт вона запропонувала допомогти ОСОБА_1 у догляді за нею. Остання їй відмовила, зауваживши на тому, що їй допомагатиме племінниця - ОСОБА_2, а та їй віддасть за це свою квартиру. 01.02.2013 року вони познайомилися із ОСОБА_2, і тоді вона дізналася, що остання вже є господарем квартири. У травні 2014 року ОСОБА_1 прийшла до квартири в поганому стані та попросилася там пожити, так як жити із ОСОБА_2 вона не могла, через які причини їй невідомо, але казала що її племінниця взагалі не лікувала. З того часу вони мешкають разом у квартирі. Вона доглядає за позивачкою з 01.09.2014 року, та ОСОБА_1 не бажає ані повертатися до відповідачки, ані знатися із нею. Про договір дарування їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що позивачка є його жінкою, відносини між ними нормальні. Йому відомо, що наприкінці літа 2014 року сторони балакали за квартиру, а саме позивачка вирішила не складати заповіт на відповідачку, а подарувати їй квартиру. Чого саме вони так вирішили, та чи обговорювали вони які-небудь умови з приводу дарування, йому невідомо. Між сторонами були добрі відносини. Відповідачка завжди до них приїздила та привозила продукти. З травня 2013 року ОСОБА_1 проживала у відповідачки. Йому відомо, що її покусала собака, що живе у дворі будинку відповідачки. ОСОБА_1 розуміє свої дії, має гарну пам'ять.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що 25.01.2013 року на день народження відповідачки вона чула й бачила, як ОСОБА_1 сказала, що даруватиме ОСОБА_2 квартиру, так як хоче, щоб від неї залишилася якась пам'ять, оскільки нікого ріднішого аніж ОСОБА_2 вона не має. ОСОБА_2 відносилася до ОСОБА_1 як до матері, допомагала, тягнулася до неї. У травні 2013 року ОСОБА_2 забрала ОСОБА_1 до себе додому, піклувалася про її здоров'я. Десь 1 рік ОСОБА_1 прожила в ОСОБА_2 Вона за цей час не чула, щоб вони сварилися, та щоб поміж сторонами виникали непорозуміння. Восени 2014 року ОСОБА_1 переїхала від ОСОБА_2, але з яких причин їй достеменно невідомо. Їй відомий випадок, коли у дворі ОСОБА_1 покусала собака.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування є одностороннім правочином.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання і а про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно під час укладання договору дарування необхідно дотримуватись загальних вимог необхідних для чинності правочину, визначених ст. 203 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до вимог ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

З ч. 1 ст. 229 ЦК України вбачається, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення крім випадків, встановлених законом.

Удаваним, відповідно до приписів ст. 235 ЦК України, є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Досліджені в судовому засіданні докази, надані позивачкою та її представником, не свідчать про те, що сторони насправді вчинили договір дарування з умовами щодо довічного утримання.

ОСОБА_1 мала можливості розуміти природу правочину - договору дарування, права та обов'язки сторін, і наслідки договору дарування, а в судовому засіданні підтвердила, що нотаріус їй роз'яснювала права та обов'язки, зміст договору та його наслідки. Вона розуміла, що підписує саме договір дарування квартири. Про такі обставини в судовому засіданні і зазначила приватний нотаріус Рохман Л.А.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що були обізнані щодо намірів ОСОБА_1 подарувати квартиру саме ОСОБА_2

Твердження позивача та її представника про те, що сторонами для приховання договору довічного утримання фактично було укладено договір дарування квартири не приймається судом, оскільки такі заяви належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка, вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 10-11, 59-60, 212, 213-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук