АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/290/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської податкової інспекції, третя особа: Орган державної реєстрації виконкому Черкаської міської ради про встановлення права на житло, яке виникло з дати останнього пайового внеску, заслухавши учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебуває у спорі з відповідачем з приводу питання необхідності сплати оподаткування у випадку продажу власної квартири у АДРЕСА_1.

Суть спору в тому, що згідно ст. 172, п.п. 172.1,172.2 Податкового кодексу України на продавця квартири покладається обов'язок сплати податку на дохід з урахуванням, що такий обов 'язок сплати податку у розмірі 5% вартості проданого майна передбачений п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу України. А саме у випадку, якщо право власності на вищевказану квартиру виникло менше чим за 3 (три) роки до продажу квартири.

Вважає, що у нього виникло право власності на вказану квартиру з дати повної виплати пайового внеску у розмірі 8 543 рублів у грудні 1992 року, а тому на нього не покладається обов'язок сплати податку на дохід з продажу житла, так як право власності виникло до прийняття таких норм Податкового кодексу України.

Він вчинив такий платіж, як член ЖБК № 82 у м. Черкаси ще у грудні 1992 року, тож разом із сім'єю у складі п'яти осіб став власником 3-х кімнатної квартири у АДРЕСА_1 ще у грудні 1992 року.

За цих обставин, він відповідно до ордера № 4458 від 30 червня 1990 року займав це житло у порядку обміну згідно з рішенням виконкому Черкаської міської ради від 12 червня 1990 року.

Просив суд постановити рішення, яким встановити, що його право власності на квартиру АДРЕСА_1 виникло з грудня 1992 року, тобто з дати повної виплати пайового внеску у розмірі 8 543 рублів, які він вніс як член ЖБК № 82. Звільнити його від надання доказів, як це гарантовано ст.137 ЦПК України, оскільки всі докази надані вичерпно.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2014 року позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права. Просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обов'язків, свобод чи інтересів конкретної особи.

Порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача є його суб'єктивною оцінкою фактичних правовідносин і має значення для визначення характеру правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2014 року належить квартира № 92, що розташована в будинку № 360 по вул. Гоголя в м. Черкаси . (а.с. 9)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав дана квартира зареєстрована за ним на праві власності 18.02.2014 року. (а.с. 10)

Технічний паспорт виготовлений 3 квітня 2013 року. (а.с. 5-7)

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відмовляючи в позові ОСОБА_6, суд виходив з того, що будь-яких об'єктивних доказів з приводу порушення чи не визнання відповідачем прав позивача суду не надано.

З такими висновками погоджується й колегія суддів.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи, що у випадку майбутнього продажу належної йому на праві власності зазначеної квартири він змушений буде сплатити 5% податку від вартості проданого майна на користь держави.

Позивачем не надано суду доказів порушення його прав, а лише вказується на можливість порушення його права в майбутньому. Тобто, обставини, на які посилається ОСОБА_6, не свідчать про порушення будь-яких його прав, що підлягають судовому захисту.

Крім того, право власності на нерухоме майно виникає з моменту його реєстрації. Своє право власності позивач зареєстрував у встановленому законом порядку 18.02.2014 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність та передчасність заявлених позовних вимог, що виключає їх задоволення.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі про те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони носять суб'єктивний характер і грунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, З14, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2014 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :