У х в а л а

23 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна компанія «Антарес», Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування наказу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року залишено без змін.

12 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини першої статті 651, частини першої статті 654, статті 1218, частини першої статті 1266 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) .

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня, 26 листопада і 3 грудня 2014 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 29 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру в порядку спадкування, оскільки позивачем не надано доказів щодо підтвердження внесення спадкодавцем 100% пайової вартості об'єктів інвестування відповідно до умов Інвестиційного договору.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 24 вересня 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, погодився з їх висновками про те, що відповідач не є належним відповідачем у справі, а тому невиконання ним зобов'язань щодо передачі документів для подальшого оформлення права власності не може свідчити про оспорювання ним права власності позивача на спірне житлове приміщення;

- в ухвалі від 26 листопада 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що позивач, сплативши повну вартість об'єкта будівництва шляхом здійснення стовідсоткової передоплати, виконав своє грошове зобов'язання за договором будівельного підряду, а тому укладення між відповідачами договору купівлі-продажу частини спірного приміщення порушує майнові права позивача;

- в ухвалі від 3 грудня 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що ненадання відповідачем позивачу всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру призвело до порушення її прав, оскільки позивачем в повному обсязі виконано умови договору доручення про залучення інвестицій в будівництво житла, нежитлових приміщень та паркінгу.

Таким чином, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна компанія «Антарес», Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування наказу за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М.Сімоненко