№ 556/1608/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2015 року Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді- Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 11.09.2015 року між позивачем та ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» було підписано договір №000500 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб трактор «FOTON», вартістю 14893,62 доларів США (350000 грн). На виконання умов договору 11.09.2015 р. позивачем було сплачено в користь відповідача 35000 грн. адміністративного платежу. Оскільки предмет лізингу ОСОБА_2 не був переданий, а також внаслідок порушення прав споживача, 16.09.2015 р. (повторно 18.09.2015 р.) останній звернувся до ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» з заявою про відкликання згоди на укладання договору і повернення перерахованих коштів. Вважає, що відповідно до п. 22, 23 ст. 1 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» він є споживач за споживчим договором фінансового лізингу і всі питання у правовідносинах між лізингодавцем та лізигоодержувачем (споживачем) за договором фінансового лізингу, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, повинні регулюватися ЗУ «Про захист прав споживачів». А згідно ч.1 п. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору споживчого кредиту без пояснення причин. І за безпідставне користування коштами позивача ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» повинна сплатити ОСОБА_2 неустойку в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення за весь період, починаючи з 28.09.2015 р., всього 41300 грн., відповідно до п.6 ст. 11 , ст.. 9 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», ст..ст. 549-552 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги і надав пояснення по суті пред»явленого позову.

Зокрема в своїх поясненнях, представник позивача вказував, що даний договір фінансовго лізингу є несправедливим і нікчемним із слідуючих підстав: у відповідача відсутня ліцензія про надання фінансових послуг; не було додержано вимоги про нотаріальне посвідчення договору; заключення договору з використанням нечесної підприємницької практики; відсутність у відповідача права власності на предмет договору. Підписаний між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» Договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму), договору купівлі-продажу транспортного засобу, та договору позики (споживчого кредиту). А тому норми ст.. 9, п. 12 ст. 10, п.6 ст. 11 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем.

Представник відповідача - ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» в судове засідання не з»явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов не визнали. Надали суду письмові заперечення, які долучено до справи. Зокрема, вказував у запереченнях, що договір лізингу, укладений між сторонами у справі, повністю відповідає вимогам чинного законодавства, в т.ч. ЦК України та ОСОБА_4 України «Про фінансовий лізинг» і не містить будь-яких несправедливих положень. Договір укладено в письмовій формі, з дотриманням усіх вимог, які ставляться чинним законодавством України. Сторони погодили порядок та наслідки розірвання договору фінансового лізингу, позивач оплатив лізинговий платіж. З урахуванням викладеного, вважає позовні вимоги ОСОБА_2 безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11.09.2015 р. між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» було укладено Договір №000500 фінансового лізингу, предметом якого є трактор «FOTON», вартістю 14893,62 доларів США, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком №2 до договору.

Відповідно до п. 1.3 вказаного договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 1.6 Договору, предмет договору є власністю лізингодавця до моменту переоформлення прав власності на лізингоодержувача згідно з умовами даного договору. А усі ризики по предмету лізингу переходять від лізингодавця лізингоодержувачу в момент передачі предмета лізингу по акту приймання-передачі.

Пунктами 1.7, 9.2 Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст.. 9 даного Договору. Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору.

У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони зобов»язані підписати Додаток №3 до даного договору (графік сплати лізингових платежів або План відшкодування або Додаток №3 до даного Договору). (п. 10.3 Договору)

Набуття у власність (викуп) Предмета Лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених даним Договором, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізингодавець у зв»язку з переходом права власності щодо Предмета Лізингу. (п. 11.3 Договору)

Між сторонами 11.09.2015 року також було укладено та підписано додатки до вищевказаного Договору фінансового лізингу: додаток №1, додаток №2, які підписані лізингодавцем ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» та лізингоодержувачем ОСОБА_2, і які є невід»ємними частинами договору.

11.09.2015 р. ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» - 35000 грн., призначення платежу адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу №000500 від 11.09.2015 р.

І як зазначено в п.п. 12.1, 12.2 даного Договору лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати Договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. В інших випадках не передбачених даним Договором Лізингоодержувач має право розірвати даний Договір виключно з підстав, які чітко передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п,ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказував, що оскільки договір фінансового лізингу, який є різновидом договору найму транспортного засобу та укладений з фізичною особою, нотаріально не був посвідчений, він відповідно до ст. 220 ЦК України є нікчемним, а оскільки, відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тобто стягнути сплачені на виконання такого договору суми.

Однак такі твердження позивача є необґрунтованими і не доведені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 2 ОСОБА_4 України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим ОСОБА_4.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно ст. 6 ОСОБА_4 України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, правовідносини, що виникають при укладенні договору фінансового лізингу врегульовані спеціальним законом - Закон України «Про фінансовий лізинг», і нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень ОСОБА_4 України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України - не є обов'язковим.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 ОСОБА_4 України "Про фінансовий лізинг".

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та ОСОБА_4 України "Про фінансовий лізинг" (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 ОСОБА_4 України "Про фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 16 ОСОБА_4 України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, згідно положень вищезазначеного закону, перелік можливих, обумовлених сторонами, лізингових платежів не є вичерпним.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, який закріплено у пункті 3 статті 3 ЦК України.

Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього ж кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Розділом 12 укладеного між сторонами договору №000500 від 11.09.2015 року, встановлено порядок розірвання договору, порядок повернення коштів та відповідальність сторін за невиконання умов договору.

Згідно п. 12.1 Договору, лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60 % (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % (сорок відсотків) лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Отже, ОСОБА_3 "Лізингова компанія «Ваш авто" відмовляючи позивачу у поверненні адміністративного платежу діяло відповідно до положень укладеного між ними договору.

Твердження позивача про те, що договір №000500 від 11.09.2015 року є неукладеним, оскільки позивач відкликав свою згоду на його укладення, а також на ту обставину, що відповідачем здійснюється нечесна підприємницька практика, і умови договору є несправедливими згідно ст. 18 ОСОБА_4 України "Про захист прав споживачів" спростовуються нормами чинного законодавства та матеріалами справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно ч. 2 ст. 18 ОСОБА_4 України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які є несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього ОСОБА_4.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, для визначення умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

В той же час сукупність даних обставин в ході судового розгляду справи не встановлена.

Згідно п. 17.4, укладеного між сторонами Договору, підписанням даного договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ОСОБА_3 "Лізінгова компанія «Ваш авто ", що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв'язку із укладенням та виконанням даного договору.

Відповідно до п. 17.5 Договору клієнт своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов'язки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Лізингоодержувач своїм підписом засвідчує, що послуга з фінансового лізингу, що надається за цим Договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав»язування з боку Лізингодавця або його представників. (п. 17.6 Договору)

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, судом не встановлено жодних доказів, які б вказували на порушення відповідачем принципу добросовісності під час укладення між сторонами договору фінансового лізингу.

ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, що регулюються ОСОБА_4 України "Про фінансовий лізинг", який є для них спеціальним.

ОСОБА_4 України "Про фінансовий лізинг" передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів фінансового лізингу лізингоодержувачем в односторонньому порядку.

Згідно ст. 7 вищезазначеного ОСОБА_4 лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою розірвання ОСОБА_2 договору стало, на його думку, несправедливість умов договору та їх неправильне розуміння.

Як встановлено п. 3 ч. 1 ст. 11 ОСОБА_4 України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Отже, чинним законодавством передбачена можливість лізингоодержувача відмовитися від правочину з відшкодуванням понесених ним збитків та поверненням сплачених ним за договором коштів у разі прострочення передачі лізингодавцем предмета лізингу на строк понад 30 днів.

Оскільки, договір розірвано за власним бажанням лізингоодержувача, то у даному випадку сторони повинні керуватися умовами договору, якими врегульовано порядок та наслідки такого розірвання.

ОСОБА_2 не доведено, а судом не встановлено передбачених законом підстав для визнання п. 12.1 Договору фінансового лізингу несправедливим.

З цих же підстав договір №000500 від 11.09.2015 року не може бути визнаний неукладеним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі, за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.1, 3, 6, 10, 11, 12-14, 57-60, 88, 209-212 ЦПК України, ст..ст. 806-808 ЦК України, ОСОБА_4 України «Про фінансовий лізинг», суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача, та стягнення коштів відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.. 20 коп.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом згідно ухвали Володимирецького районного суду від 19.10.2015 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :