У Х В А Л А

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 до сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про розірвання договорів оренди землі,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зінківського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2015 року рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, припинено договори оренди земельних ділянок шляхом їх розірвання, укладені 2 січня 2007 року між сільськогосподарським багатофункціональним кооперативом «Росія» (далі - СБК «Росія») та позивачами, в решті позовних вимог відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року касаційну скаргу СБК «Росія» відхилено, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2015 року залишено без змін.

У вересні 2015 року до Верховного Суду України звернулось СБК «Росія» про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 15 ЦК України, статей 24, 36 Закону України «Про оренду землі», статті 37 Закону України «Про охорону земель» та статті 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року, три ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу СБК «Росія» і залишаючи без змін судове рішення апеляційного суду про часткове задоволення позову і припинення договорів оренди земельних ділянок шляхом їх розірвання, суд касаційної інстанції, у справі, яка переглядається, погодився з висновком апеляційного суду, який встановив, що СБК «Росія» при сівозмінах застосував способи, які суперечать екологічним нормам, що його діяльність призводить до виснаження земельних ділянок орендодавців, при цьому ним не надано доказів на підтвердження обґрунтованого відхилення від нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах. Виходячи з положень статей 32, 331 , 35 Закону України «Про охорону земель», статей 25, 32 Закону України «Про оренду землі» договори оренди підлягають припиненню шляхом їх розірвання.

У наданих для порівняння:

- рішенні від 22 травня 2013 року, ухваленому у справі про розірвання договорів оренди землі, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачами (орендодавцями) не доведено порушення відповідачем умов договорів оренди щодо збереження родючості ґрунтів, а висновки судів попередніх інстанцій основані на припущеннях, що не є підставою для дострокового розірвання спірних договорів;

- ухвалі від 16 липня 2014 року, постановленій в справі про розірвання договору оренди землі, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, погодився з їхніми висновками, що на підставі належних та допустимих доказів позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору щодо неналежного використання земельної ділянки відповідно до вимог земельного та природоохоронного законодавства України, а також, що внаслідок дій орендаря буде різко знижуватись якість родючості ґрунту орендованої земельної ділянки;

- ухвалі від 16 липня 2014 року, постановленій в справі про усунення перешкод у використанні земельних ділянок та розірвання договорів оренди, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи судове рішення апеляційного суду і залишаючи без змін судове рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позовів, погодився з його висновком щодо недоведеності позивачем за зустрічним позовом підстав для розірвання договору оренди, зокрема, що внаслідок дій орендаря порушуються правила сівозмін, внаслідок чого знижуються якісні показники родючості ґрунтів;

- ухвалі від 17 вересня 2014 року, постановленій в справі про розірвання договорів оренди землі, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишаючи в силі судове рішення апеляційного суду, яким відмовлено у задоволенні позову, погодився з висновком апеляційного суду, що СБК «Росія» належно виконував умови договорів оренди земельних ділянок щодо сплати орендної плати, передбаченої умовами зазначених договорів. Позивачами не доведено, що використовуючи земельні ділянки орендар порушує оптимальне співвідношення культур у сівозмінах, що створює зменшення врожайності орендованих земель, не дотримується режиму природоохоронного використання земель, державних стандартів, норм і правил.

У зазначених судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та у судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, встановлено різні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року, постановлена у справі про розірвання договорів оренди землі та зобов'язання вилучити записи про реєстрацію договорів, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального і процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим на підставі частини другої статті 338 ЦПК України судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зміст доданих до заяви судових рішень суду касаційної інстанції та їх порівняння із судовим рішенням, яке заявник просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

За таких обставин вважати заяву СБК «Росія» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 до сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про розірвання договорів оренди землі за заявою сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко