У Х В А Л А

6 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Уманьферммаш», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи : публічне акціонерне товариство «Уманьферммаш», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання недійсним договору № 243 про встановлення права користування земельною ділянкою, за позовом ОСОБА_9 до публічного акціонерного товариства «Уманьферммаш», ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про визнання договорів недійсними,

встановила:

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області позов ОСОБА_5, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року, задоволено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 2 червня 1998 року, укладений між ВАТ «Уманьферммаш» та ОСОБА_6 і ОСОБА_11, зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за реєстраційним номером 153-1.

Зобов'язано ПАТ "Уманьферммаш» повернути ОСОБА_6 28 681 грн одержаних ним на виконання договору купівлі-продажу від 2 червня 1998 року.

Повернуто у власність ПАТ «Уманьферммаш» технічну стоянку автомобілів, готель «Б», гаражі «В», прохідну «А», огорожу №1 та замощення 1, що розташовані по АДРЕСА_1 у м. Умань Черкаської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 8 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме положень Закону України «Про оренду землі».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Задовольняючи первісний позов та частково задовольняючи позов третьої особи суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 2 червня 1998 року порушує права ОСОБА_5 та ОСОБА_9, оскільки між ОСОБА_5 та ВАТ «Уманьферммаш» було укладено договір про спільну діяльність з використанням майна, розташованого на земельній ділянці, та договір за яким позивач мав право користування цією ділянкою, та на ній розташоване майно ОСОБА_9 Відмова судів у проведенні експертизи дійсності підпису у договорі про спільну діяльність не впливає на правильність судових рішень, оскільки суди дали відповідну оцінку цим обставинам та виходили з того, що цей договір був прийнятий до виконання і виконувався сторонами, створив для них відповідні права та обов'язки, тому є дійсним, що підтверджується матеріалами справи, а правильне по суті і справедливе рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року, суд виходив із того, що судом залишено поза увагою вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушуються права позивачів у зв'язку з відсутністю в договорах оренди зазначених умов, їх істотності, а також судом не з'ясовано, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Уманьферммаш», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи : публічне акціонерне товариство «Уманьферммаш», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання недійсним договору № 243 про встановлення права користування земельною ділянкою, за позовом ОСОБА_9 до публічного акціонерного товариства «Уманьферммаш», ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про визнання договорів недійсними за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко