Справа № 203/4802/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року. Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Карпенка С.Ф.

при секретарі Штефані Д.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа- приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору міни квартир недійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

29 квітня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з вказаним позовом до ОСОБА_4, третя особа- приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, посилаючись на слідуючи обставини.

12 листопада2014 року сторони по справі уклали договір міни належних їм квартир. У власність відповідача перейшла квартира за адресою АДРЕСА_1, а позивачу перейшла квартира за адресою АДРЕСА_2. Договір міни укладено в нотаріальному порядку, посвідчено третьою особою по справі- приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Після укладання договору позивач розпочав ремонтні роботи у придбаній квартирі, які тривали два місяці. За вказаний період були зроблені міжкімнатні перегородки на другому поверсі, основи під сходи в підвалі та на другий поверх. В цей період було виявлено, що в квартирі відсутні сходи (зазначені в технічному паспорті, як деревяні), електрика, водопровід, каналізація, опалення, мансарда, плита перекриття підвалу в аварійному стані, вимощення з тротуарної плитки по піщаній підставі здійснено без пристрою вимощення, мощення виконано без належного ухилу і не водозахисне, що спричинило мокроту бетонних блоків з боку приміщення підвалу, відсутня гідроізоляція стін підвалу. Замість косметичного ремонту та переселення в нове житло позивач вимушений робити капітальний ремонт. 03 березня 2015 року позивач зустрічався з відповідачкою з пропозицією розірвання договору міни квартир у звязку з вказаними обставинами, але від відповідачки отримано відмову, тому позивач звернувся до суду і просив визнати договір міни квартир недійсним, визнати за ним право власності на колишню свою квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року (а.с.75) було задоволено клопотання представника відповідача і вказана цивільна справа передана за підсудністю на розгляд Кіровського районного суду м.Дніпропетровська.

В судовому засіданні вказаний позов підтриманий представником позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, аргументуючи це тим, що позивач сам звернувся до знайомої- відповідачки ОСОБА_4 з пропозицією обміну квартирами. До остаточного прийняття рішення про укладання договору міни він неодноразово повністю оглядав як саму квартиру, та і дах х мансардою, підвал, прилеглу територію, при цьому відповідачка пояснювала, що квартира потребує ремонту та матеріальних затрат, але позивач повідомив, що все це його влаштовує, запевнив, що в нього є своя людина, яка допоможе йому у вирішенні всіх питань, які виникнуть по квартирі. Сторони договорились, що позивачу необхідний час для проведення ремонтних робіт, тому передачу квартири обумовили на пізніший час, що буде зазначено в договорі міни.

12 листопада 2014 року було укладено в нотаріальній формі договір міни, при цьому сторони підтвердили, що при укладанні договору діяли добровільно, розуміючи значення своїх дій, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи в здоровому розумі, не помиляючись щодо обставин, обумовлених нижче, діючи без впливу, обману, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами законодавства та правовими наслідками вчинюваного правочину. Сторони підтвердили, що вищевказане майно (квартири) візуально оглянуті сторонами до підписання договору, недоліків, дефектів, які б перешкоджали використанню майна за призначенням, самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, реконструкції майна або його частин на момент огляду не було. Сторони не мають претензій щодо якісних характеристик вказаних квартир.

Позивач при укладанні договору підтвердив, що він був повністю обізнаний по всім обставинам і не помилявся щодо них, а тому безпідставні посилання його щодо обставин, які мають істотне значення властивостей і якостей квартири, які значно знижують її цінність та можливість використання за цільовим призначенням.

Укладений договір міни повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

Позивач не помилявся щодо обставин справи, відповідачем в оману не вводився, звернення до суду з вказаним позовом розцінюється як наслідок того, що позивачу не вдалося вирішити питання щодо ремонту квартири, зокрема через відмову сусідів приймати участь грошима у його планах та брак власних коштів тощо.

Третя особа по справі- приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, завчасно повідомив суд про надання нотаріусом копій документів за договором міни, просив розглядати справу у його відсутність. Представники сторін проти вказаного не заперечували.

Суд, заслухав представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, виходячи з наступного.

Частина 1 ст.57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як видно з договору міни квартир, посвідченого 12 листопада 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.6-9) сторони по справі уклали договір міни належних їм квартир. У власність відповідача перейшла квартира за адресою АДРЕСА_1, а позивачу перейшла квартира за адресою АДРЕСА_2. Після укладання договору сторони зареєстрували належним чином за собою права власності на придбане майно.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В преамбулі договору міни сторони підтвердили, що вони діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, умови правочину, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, не помиляючись, щодо обставин, обумовлених нижче, діючи без впливу, обману, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства та правовими наслідками правочину уклали цей договір. В п.п.4.2 п.4 договору сторони підтвердили, що до підписання договору недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню майна за призначенням, самочинних переобладнань, добудов, перебудов, реконструкції майна або його складових частин на момент огляду виявлено не було. Сторони не мають претензій щодо якісних характеристик вказаних квартир. В п.п.4.2 п.4 договору сторони підтвердили, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину, дійсна вартість відчужуваного майна ними не приховується, даний правочин вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах. Сторони свідчать, що вони разом і кожна окремо в даний момент ніякою мірою ні законом чи іншим нормативним актом , ні судовим рішенням, ні іншим способом не обмежені в праві укладати та виконувати цей чи подібні договори.

Стороною позивача не заперечується, що позивач неодноразово повністю оглядав квартиру, яку придбав потім у відповідачки. Сторони не заперечують, що вказана квартира є новобудом. Безумовно, така будівля потребує вкладення коштів для довершення будівництва.

Визнається абсурдним ствердження позивача про його необізнаність про відсутність в будівлі інженерного обладнання, таких як електрика, водопровід, каналізація. Переконливими в цьому сенсі є посилання сторони відповідача на те, що сторони діяли узгоджено між собою при укладанні договору міни, підтверджуючи нотаріусу, що технічні характеристики майна фактично відповідають тим, які зазначені в технічних паспортах. Таким чином позивач, який ніяк не міг не знати про відсутність електрики, водопроводу, каналізації, не став оспорювати таку невідповідність вказану в технічному паспорті. Такі дії позивача і свідчать саме про його мету отримання майна у відповідачки за договором міни.

Вищевказані обставини підтверджуються наданими приватним нотаріусом ОСОБА_5 матеріалами нотаріальної справи (а.с.95-141).

Згідно технічного висновку про технічний стан будівельних конструкцій недобудованої квартири АДРЕСА_3 від 31 березня 2015 року (а.с.30-70) конструкції незавершеного будівництва квартири знаходяться в задовільному та незадовільному стані, приблизно 30% будівельних робіт по квартирі не виконано, інженерно-технічні мережі та обладнання відсутні.

Однак, це не спростовує аргументи сторони відповідача про те, що позивач, ретельно дослідивши обєкт будівництва, мав намір здійснювати його довершення. Представник позивача також підтвердив в судовому засіданні про те, що після укладання договору міни позивач дійсно два місяці здійснював заплановане ним будівництво, зокрема збудував міжкімнатні перегородки.

Фактично позивач в позові навмисно завищує аргументи стосовно наявності непереборних перешкод, значності зниження цінності та можливості використання квартири за цільовим призначення. З матеріалів того ж технічного висновку видна необхідність здійснення ремонтних робіт, не виконано приблизно 30%, робіт, за умов виконання необхідного ремонту будівля може експлуатуватись належним чином.

Стороною позивача не заперечується, що решта квартир у цьому ж будинку вже заселена іншими мешканцями, квартири ремонтуються та експлуатуються.

Не заперечується і те, що фактична вартість квартир сторін є значно різна. Так, вартість квартири, яка раніше належала позивачу складала 380 846 грн. 00 коп., в той час як вартість придбаної ним у відповідачки квартири, складала 800 554 грн. 00 коп. Це відображено в договорі міни, а в п.1.5 конкретно вказано, що за погодженням сторін вартість житла, що належить кожній із сторін, визнана рівною, грошова доплата жодною із сторін іншій стороні за цим договором не здійснюється. Це також визнається доказом узгодженості сторін при укладанні договору, визначеності ними стосовно вчиняємих дій. Логічними є наполягання сторони відповідача на тому, що значна різниця в реальній вартості квартир була сторонами також обумовлена, фактичне відступлення у вартості на користь позивача свідчило про його згоду на використання грошової різниці для здійснення ремонту придбаного майна.

Визнається аргументованість і логічність заперечень відповідача стосовно того, що звернення до суду з вказаним позовом розцінюється як наслідок того, що позивачу не вдалося вирішити питання щодо ремонту квартири, зокрема через відмову сусідів приймати участь грошима у його планах та брак власних коштів тощо.

Позивач, який є освіченою людиною, мав, але не скористався правом ще до здійснення обміну, щодо можливості отримання консультацій фахівців в галузі будівництва щодо придбання спірної квартири, можливості експлуатації, реальних витрат на ремонт, можливості призначення за необхідністю досліджень, експертиз тощо.

Вищевказаними обставинами спростовуються і посилання позивача на те, що відповідачка навмисно ввела його в оману щодо обєкту придбання- квартири. Позивачем не доведено умисел відповідачки на здійснення обману, докази такого відсутні. Дії відповідача навіть свідчать про протилежне, адже позивач погодився на надання обумовленого строку до 13 березня 2015 року для вирішення питання з ремонтом, що відображено в договорі міни надавався значний час для , позивач отримав ключі від квартири, тобто відповідач забезпечив позивачу вільний доступ до настання обумовленого строку з метою проведення позивачем всіх необхідних ремонтних робіт.

Судом приймається до уваги, що в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦКУкраїни) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

П. 20 Пленуму вказує, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суд приходить до висновку, що позивач не помилявся щодо обставин справи, які мають істотне значення властивостей та якостей квартири, які значно знижують хх цінність та можливість використання за цільовим призначенням, відповідач не вводив позивача в оману, щодо обставин, які могли б вплинути на укладання договору міни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 62, 64, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 229, 230 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа- приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору міни квартир недійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити у звязку з безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Карпенко С.Ф.