АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А.І.

суддів: Литвинюк І.М., Лисака І.Н.

при секретарі: Шерівській Ю.А.

з участю сторін: апелянта - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 07 липня 2010 року придбав у власність земельну ділянку площею 0,0681 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_2. На сусідній земельній ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 самовільно, без будь-яких дозволів, з порушенням містобудівних норм, без затвердженої проектної документації та отримання дозволу на виконання будівельних робіт побудувала гараж, який крім цих порушень, також знаходиться в зоні проходження інженерних мереж газо- і водопостачання.

__________________________________________________________

№ 22ц/794/1498/2015 р. Головуючий у І інстанції:Дудаков С.Є.

Категорія: 59 Суддя-доповідач: Владичан А.І.

Посилається на те, що самовільно побудований гараж, порушує його права як суміжного землекористувача земельної ділянки, у зв'язку з тим, що дана конструкція може завдати шкоди його власності. Він неодноразово звертався до відповідачки з проханням знести самочинно побудований гараж у зв'язку з тим, що він порушує його інтереси та перешкоджає можливості належним чином користуватися своєю власністю.

Незважаючи на постійні звернення на даний час самовільно побудований гараж відповідачкою не демонтовано, що призводить до порушення його прав.

Посилаючись на вимоги ст..ст.121,376,391 ЦК України, ст.23 ЗУ «Про планування та забудову територій», ст..12 ЗУ «Про основи містобудування» просив усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зобов'язання ОСОБА_4 знести самовільно побудований гараж, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, оскільки це обмежує його як співвласника житлового будинку по АДРЕСА_2 належним чином користуватися своїм майном.

Рішеннями Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю, зобов'язано ОСОБА_4 знести самовільно побудований гараж, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1, як особа права якої порушені вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судове рішення по даній цивільній справі не відповідає вимогам статей 213,214 ЦПК України, при ухваленні рішення судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю, у зв'язку із безпідставністю.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що безпідставним, незаконним та таким що не відповідає обставинам справи є висновок суду першої інстанції про те, що спірний гараж належить на праві власності відповідачці ОСОБА_4, при цьому не надавши належної оцінки свідоцтву про право власності на земельну ділянку що по АДРЕСА_1, яке підтверджує належність цієї земельної ділянки їй на праві власності.

Також зазначає, що 29.05.2014 року вона дізналася про існування в провадженні суду даного цивільного позову, в якому позовні вимоги стосуються її майна, однак на клопотанням про притягнення її до участі в праві в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачки суд не відреагував, та не дослідив в судовому засіданні надані нею докази.

Так на належній апелянту земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, а саме : житловий будинок літ. «А», загальною площею 230 кв.м, господарський блок літ «Б», який в оспорюваному рішенні вказаний як гараж, вигрібна яма та огорожа №1 (копія технічного паспорту додається), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.08.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.08.2015 року (копії додаються).

Крім того вказує, що в травні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку на її імя що по АДРЕСА_1. Рішенням суду в позові відмовлено. Тобто про той факт, що даний спірний гараж, а відповідно до документів - господарський блок, належить їй на праві власності та про те, що земельна ділянка на якому він знаходиться також є її власністю, відповідачу було відомо, а тому він навмисно пред'явив позов до ОСОБА_4

Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, за безпідставністю.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності тих обставин, що відповідачка ОСОБА_4 чинить перешкоди позивачу в користуванні його земельною ділянкою.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Безпідставними та необґрунтованими є посилання суду першої інстанції, що на підставі аналізу доказів в їхній сукупності встановлено, що ОСОБА_4 не має наміру порушувати права ОСОБА_3, що вона побудувала гараж сподіваючись отримати у власність від міської ради земельну ділянку на якій він побудований, однак міською радою їй надана була інша земельна ділянка, а також те,що її матеріальне становище не дає їй можливості знести цей гараж просила не звертатися до суду для вирішення вказаного спору.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили вище зазначені висновки суду першої інстанції, а також підстави про задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користування власністю, в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України ).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України ).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті З ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте на порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме: не встановив, чи до належного відповідача звернувся позивач, не дослідив кому на праві власності належить спірний гараж, який порушує права позивача.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що 20 травня 2014 року на адресу Шевченківського районного суду м. Чернівці, надійшла зава від ОСОБА_1, (а.с.30), з якої вбачається, що ОСОБА_1, просить залучити її до участі у справі, оскільки самочинне будівництво, яке є предметом спору, розташоване на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності, однак судом першої інстанції в порушення вимог процесуального права, такої процесуальної дії не здійснено, не залучено до участі у даній справі ОСОБА_1, яка і являється належним відповідачем по справі.

Як вбачається з копії свідоцтва про прав власності на нерухоме майно, індексний номер:18138770 від 24.02.2014 року, власником земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Спірний гараж знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, тобто на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, і тому позов повинен був би бути пред'явлений до належного відповідача, а саме тієї особи, на земельній ділянці якої розташований спірний гараж.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку що позов пред'явлений до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_4 не являється по справі належним відповідачем, а також вона не є власником спірного гаража, чи земельної ділянки, на якій він розташований, і ніяких доказів про належність їй спірного майна у матеріалах справи відсутні.

За змістом ст..33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизначеного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все за нормами матеріального права. Відтак, відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Якщо суд вважає, що відповідач визначений неправильно, суд може інформувати позивача про можливість заміни, але якщо позивач відповідного клопотання не подає, суд повинен розглядати справу далі і відмовляти у позові.

На стадії перегляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до наданих чинним ЦПК України повноважень, позбавлений можливості залучити належного відповідача до участі у справі з відповідним оформленням цієї процесуальної дії.

Оскільки судом першої інстанції на порушення вимог ст..ст.212-215 ЦПК України, не дотримано норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвалене у справі судове рішення скасуванню з постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в у користуванні власністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2014 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: