Справа № 2-1947/11
Провадження № 22-ц/779/2100/2015
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на рішення державного виконавця,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

23.07.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою, посилаючись на те, що у відділі ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції знаходилось виконавче провадження №33687854, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Коломийським міськрайонним судом по справі №2-1947/11 від 10.02.2012 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №5631 від 09 листопада 2007 року. Вказує, що вона добровільно видала представникам ДВС та ПАТ «Державний Ощадний банк України» ключі від будинку, який знаходиться в іпотеці у банку, відповідно виконала добровільно рішення суду. Однак на даний час заявнику стало відомо про те, що ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про накладення арешту на все її майно та відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї боргу в грошових коштах в сумі 472 132,39 грн. без її попередження. Вказує, що рішенням Коломийського міськрайонного суду №2-1947/11 було вирішено стягнути з неї за рахунок іпотеки майно, що передбаченого іпотечним договором від 9.11.2007 року, а саме, будинку, розташованого в АДРЕСА_1, з чим вона погоджується. Однак категорично не погоджується з тим, що з неї органами ДВС стягується безпосередньо сума коштів. Крім цього вказує, що відповідач належним чином не попередив її про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї грошових коштів, не дав можливості їй ознайомитись з документами та не надав час для добровільного виконання, а в подальшому без її попередження наклав арешт на все її майно.

Оскільки про ухвалення оскаржуваної постанови від 1.08.2012 року вона дізналась тільки в липні 2015 року, після ознайомлення з матеріалами справи, тому просила поновити їй строк на оскарження дій державного виконавця. Вказувала, що навіть після повернення виконавчого документа стягувачеві, арешт на її майно не було знято. Просила суд визнати протиправними дії державного виконавця відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Микицея Василя Дмитровича, пов'язані з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2012 року у виконавчому провадженні №33687854, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2012 року у виконавчому провадженні №33687854, визнати протиправними дії державного виконавця відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Микицея В.Д. пов'язані з винесенням Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 6 серпня 2012 року у виконавчому провадженні №33687854, скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 6.08.2012 року у виконавчому провадженні №33687854, стягнути з відповідача всі судові витрати.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

На дану ухвалу ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, необгрунтованою, винесеною із грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом не враховано заяви стягувача - ПАТ "Державний Ощадний банк України" про примусове виконання рішення суду тільки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд не з'ясував, чому державний виконавець при поступленні до нього такої заяви на виконання не виніс постанову про відкриття виконавчого провадження тільки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а навпаки, самовільно здійснив інші дії, які не передбачені ні виконавчим листом, ні вимогами стягувача, які викладені у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Також судом не з'ясовано, чому при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець Микицей В.Д. у резолютивній частині постановив стягнути з ОСОБА_3 472 132,39 гривень на користь ПАТ "Державний Ощадний банк України", хоча рішенням не передбачено стягнення грошових коштів із ОСОБА_3, а тільки звернення на її конкретно визначене майно. Тому судом порушено п.1.5.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Крім того судом не встановлено і не досліджено факту відсутності в матеріалах виконавчого провадження повноважень представника стягувача, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи, які підтверджують такі повноваження.

Судом не перевірено, що в матеріалах виконавчого провадження №33687854 не має жодної постанови про арешт майна в письмовому вигляді. Однак, як вбачається із інформаційної довідки про виконавче провадження та даних, наданих приватним нотаріусом, держаний виконавець Микицей В.Д. 06 серпня 2012 року виносить в реєстрі обтяжень рухомого і нерухомого майна постанови про арешт всього майна ОСОБА_3, при чому не враховує, що строк на добровільне виконання рішення суду до 07 липня 2012 року, та не зазначає меж сум стягнення.

Крім того, судом не встановлено, що дані постанови (про арешт майна) не направлялись і жодним чином не повідомлялось про них ОСОБА_3 В матеріалах виконавчого провадження відсутні супровідні листи про направлення скаржнику (боржнику) даної постанови (порушення вимог статті 31 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд в ухвалі від 12 серпня 2015 року посилається на ряд обставин, які не доведені жодним доказами, а саме: що скаржник ОСОБА_3 знала про відкриття виконавчого провадження з дня винесення самої постанови про відкриття виконавчого провадження, однак з яких доказів ці обставини суд встановлював, не зазначено взагалі.

Незрозумілим є те, що суд встановив, що арешти з майна скаржниці зняті, оскільки державний виконавець Микицей В.Д. 26 вересня 2012 року у виконавчому провадженні №33687854 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.3 ч.1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", де п.2 припинив чинність арешту майна боржника та скасував інші заходи примусового виконання рішення. Однак судом не враховано, що відомостей про скасування арешту в реєстр обтяжень рухомого і нерухомого майна державний виконавець не вніс, що підтверджується інформацією про виконавче провадження, яка видрукувана із Єдиного Державного реєстру виконавчих проваджень.

Суд зробив неправильний висновок, що ОСОБА_3 знала про всі дії державного виконавця щодо реалізації її майна, арешту тільки іпотечного майна, посилаючись тільки на одну довідку про відсутність оскаржень оцінки зі сторони боржника нерухомого майна, і не врахував при цьому, що дана довідка складена самим державним виконавцем і суперечить матеріалам виконавчого провадження.

Неправильним, на думку апелянта, є висновок суду щодо накладення арешту державним виконавцем тільки на конкретно визначене майно - на будинок АДРЕСА_1, адже матеріалами виконавчого провадження (постановою про відкриття виконавчого провадження та постановами про накладення арешту) державний виконавець постановив стягнути грошові кошти в сумі 472 132,39 гривень із всього майна боржника.

З наведених підстав апелянт просила ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги її скарги.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник відділу ДВС Коломийського МРУЮ у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з того, що по-перше, заявниця знала про відкриття виконавчого провадження та про те, що щодо її майна - будинку державною виконавчою службою проводяться дії у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, накладення арешту на дане майно, проведення оцінки вартості арештованого майна, проведення відповідних торгів по реалізації цього майна. Про це свідчить копія висновку про вартість об'єкта оцінки майна, довідка про відсутність оскарження оцінки арештованого майна, які надав суду саме представник заявниці. Також суд вважав, що заявниця не довела, що арешт на її майно не скасовано. Суд вважав, що такий арешт скасовано, оскільки постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.09.2013 року пунктом 2 було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна, оскільки вони суперечать матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановлено, що 09 листопада 2007 року між ВАТ "Державний Ощадний банк України" та ОСОБА_7 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №192, за яким ОСОБА_7 отримав грошові кошти в сумі 35 000 євро на 120 місяців на споживчі цілі. В забезпечення виконання умов даного договору було укладено іпотечний договір від 09 листопада 2007 року з ОСОБА_8 та ОСОБА_3, предметом якого є нерухоме майно, а саме, будинок АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3, та земельна ділянка з розташованим на ній садовим будинком АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_8

10 лютого 2012 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області в справі №2-1947/11 ухвалено рішення, яким задоволено позов ВАТ "Державний Ощадний банк України" до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Розірвано договір відновлювальної кредитної лінії №192 від 09 листопада 2007 року, укладений між ВАТ "Державний Ощадний банк України" та ОСОБА_7. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь територіально-відокремоленого безбалансового відділення №10008/0129 філії Івано-Франківського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» боргу за кредитним договором у сумі 472 132,39 грн. (чотириста сімдесят дві тисячі сто тридцять дві гривні 39 коп.) за рахунок предмета іпотеки, передбаченого іпотечним договором від 09.11.2007 року, а саме: будинок АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_3, та земельної ділянки, розташованого на ній садового будинку АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_8. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_3, та ОСОБА_8 на користь держави судові витрати, а саме: 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 4721 грн. 32 коп. судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, ОСОБА_3, будучи майновим поручителем, несе відповідальність за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, яким виступає будинок АДРЕСА_1. На інше майно ОСОБА_3 не може бути звернуто стягнення для погашення боргу за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_7

17.07.2012 року на підставі зазначеного рішення Комломийським міськрайонним судом видано виконавчий лист №2-1947, який стягувачем було пред'явлено до відділу ДВС.

01.08.2012 року державним виконавцем відділу ДВС Коломийського управління юстиції Микицеєм В.Д. було винесено постанову про відкриття провадження ВП №33687854 з примусового виконання виконавчого листа №2-1947 про стягнення з ОСОБА_3 472 132,39 грн. на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» та надано боржнику час на добровільне виконання до 07 серпня 2012 poку (а.с.9).

06.08.2012 року державним виконавцем відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Микицеєм В.Д. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_3 (а.с.10).

Вище встановлено, що ОСОБА_3, будучи майновим поручителем, може нести відповідальність у зазначеному виконавчому провадженні тільки майном, що є предметом іпотеки.

З огляду на це, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_3, не відповідає змісту рішення суду та вимогам ч.1 ст.11 Закону України "Про іпотеку", тому є неправомірним.

Вказаною постановою порушено права ОСОБА_3, оскільки незаконно накладено арешт на все її майно, в той час як державний виконавець був зобов'язаний накласти арешт виключно на майно, що є предметом іпотеки. Такими діями державного виконавця було порушено законні права та інтереси ОСОБА_3, яка у скарзі зазначала, що на початку липня 2015 року вирішила відчужити частину нерухомості і від приватного нотаріуса їй стало відомо, що 06 серпня 2012 року було винесено постанову про арешт всього її майна, що позбавляє її можливості вільно розпоряджатися своїм іншим (крім предмета іпотеки) майном.

Наявність такого арешту підтверджується також повідомленням приватного нотаріуса Базюк Т.В. від 28.08.2015 №01-16/131, із якого, зокрема, вбачається, що на майно ОСОБА_3 накладено арешт рухомого та нерухомого майна на підставі постанови від 06 серпня 2012 року №33687854 (а.с.10).

З огляду на це, висновок суду про те, що заявниця не довела, що арешт не скасовано, є помилковим.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_3 щодо визнання неправомірними дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Микицея Василя Дмитровича щодо винесення Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 серпня 2012 року у виконавчому провадженні №3368785 з виконання виконавчого листа №2-1947, виданого 17.07.2012 року Коломийським міськрайонним судом та скасування даної постанови є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому, колегія суддів вважає, що заявнику слід поновити строк на подання скарги, оскільки такий пропущено з поважних причин (її не було належним чином повідомлено про винесення таких постанов).

Що ж стосується інших вимог скарги, а саме: визнання протиправними дій державного виконавця відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Микицея Василя Дмитровича, пов'язаних з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2012 року у виконавчому провадженні №33687854, та скасування даної постанови, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у їх задоволенні з огляду на те, що державний виконавець відкрив виконавче провадження №33687854 відповідно до закону, в межах своїх повноважень і права чи свободи заявника такими діями (винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження) не було порушено.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження №33687854 постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.09.2013 року було закінчено на підставі п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що стягувач не бажає залишити за собою майно іпотеки, яке не було реалізоване торгівельною організацією (а.с.45).

Інші доводи апелянта не впливають на правильність висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до п.2 ст.312 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про часткове задоволення вимог скарги.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_3 на рішення державного виконавця задовольнити частково.

Поновити строк ОСОБА_3 для подання скарги.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Микицея Василя Дмитровича щодо винесення Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 серпня 2012 року у виконавчому провадженні №3368785 з виконання виконавчого листа №2-1947, виданого 17.07.2012 року Коломийським міськрайонним судом.

Скасувати Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 серпня 2012 року у виконавчому провадженні №33687854 з виконання виконавчого листа №2-1947, виданого 17.07.2012 року Коломийським міськрайонним судом.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин