Справа №333/9825/14-ц
Провадження №2/333/448/15
рішення

Іменем України

20 березня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

при секретарі Шевченко І.П.,

за участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Циганкової Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про визнання припиненими кредитного договору та договору застави рухомого майна, -

встановив:

08.12.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про визнання припиненими кредитного договору та договору застави рухомого майна. Свої вимог позивач обґрунтовує тим, що 13.09.2007 року між ним та ПАТ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № DNA BAE 00000008, за яким він отримав кредит на споживчі цілі (купівлю автомобілю) в розмірі 6648,45 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобілю. Згідно кредитного договору щомісячний платіж позивача повинен бути не менше 102,03 доларів США. В цей же день між позивачем та відповідачем укладено договір застави рухомого майна, предметом застави був автомобіль - KIA Shuma, 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконував сумлінно, та 14.09.2012 року повністю його погасив. З цього приводу позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з проханням надати довідку про погашення кредиту та зняття обтяження з автомобілю. Але, лише після неодноразових нагадувань, 22.10.2014 року відповідачем було надано інформацію про заборгованість по кредитному договору і неможливості надати довідку про закриття кредитного договору. З розрахунком заборгованості позивач не згоден, так як систематично здійснював погашення кредиту у сумі більшій, ніж передбачено договором та переплатив ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 446,68 доларів США. Крім того, у довідці про заборгованість розраховано сплату за користування кредитом у розмірі 12% річних, хоча у кредитному договорі передбачена сплата за користуванням кредиту у розмірі 10,08% річних. Так як фінансово-кредитні послуги відносяться до сфери дії ЗУ «Про захист прав споживачів», то кредитний договір № DNA BAE 00000008 є споживчим. Також, позивач зазначає, що банком йому в письмовій формі не було надано інформації про умови кредитування, до складу витрат за кредитним договором включено додаткові витрати у вигляді щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % за проведення додаткового моніторингу, що неправомірно збільшує винагороду на користь банку, крім того, не є послугами в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому є нікчемними. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд визнати кредитний договір № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» припиненим у зв'язку з його належним виконанням; визнати договір застави рухомого майна від 13.09.2007 року, укладений між нам та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» припиненим у зв'язку з повним виконанням кредитного договору; стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь переплачені кошти в розмірі 446,68 доларів США.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснив, що 13.09.2007 року він уклав кредитний договір та договір застави, своєчасно здійснював погашення кредиту, тому вважає, що заборгованість за кредитом відсутня. Категорично не згоден з розрахунком наданим банком, навіть із врахуванням сплати за користування кредитом у розмірі 10,08% річних. Вважає що його неправомірно зобов'язували укладати договір страхування наземного транспорту саме в ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ». У 2009 році відмовився від укладення договору страхування з ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», про що письмово повідомив останню та відповідача. У 2010 році та в 2011 році він укладав договори страхування наземного транспорту з АТ ЗТ «Страхова компанія Азов», про що повідомляв письмово ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Вважає, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконно нарахував борг, пункти договору ним не порушувалися, тому просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Циганкова Т.О. заперечувала проти позову, суду пояснила, що у позивача наявна заборгованість по кредитному договору через несплату страхових щорічних внесків. Обов'язок укладати договір добровільного страхування наземного транспорту передбачений п. 2.2.7 та п. 7.2 кредитного договору, який позивач підписав та виконував. Крім того, п. 7.2. узгоджено, що страховиком буде виступати ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ». На кожному договорі страхування повинно бути письмове узгодження з банком. Письмовим узгодженням банку є віза уповноваженого представника банку на договорах страхування. ОСОБА_1 направив повідомлення до ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» без візи з узгодженням уповноваженого представника банку. Банк, щорічно, починаючи з 2008 року, користуючись своїм правом списував з поточного рахунку позивача кошти, згідно п. 2.2.5, при настанні строків платежів, передбачених умовами кредитного договору. Тому дії банку щодо нарахування заборгованості є правомірні і відповідають умовам договору, просила у позові відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

13.09.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (банк), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір № DNA BAE 00000008, за яким останній отримав кредит на споживчі цілі (купівлю автомобілю) в розмірі 6648,45 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобілю (а.с. 3-5). Кредит був наданий на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом.

Пунктом 2.1.1. вказаного кредитного договору передбачено, що банк зобов'язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 7.1. договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 договору.

Згідно п. 2.2.7 кредитного договору № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 рокупозичальник надає банку належним чином оформлені договір застави, поруки та інші для забезпечення виконання зобов'язань за договором, договір страхування заставного майна, договір страхування наземного транспорту і договір особистого страхування позивальника. Під оформленням договорів належним чином передбачено: укладання позивальником й/або іншими заставодавцями/поручителями договору застави/поруки, нотаріальне посвідчення, іншу передбачену законодавством або самим договором застави/поруки процедуру реєстрації відносин поруки/застави; письмове узгодження з банком договорові страхування , у тому числі вибір страхувальника, переліку страхових ризиків, які підлягають страхуванню, пред'явлення банку підписаних страхувальником договорові страхування й документи, які підтверджують сплату страхових платежів. Письмовим узгодженням банку є віза уповноваженого представника банку на договорах страхування. У випадку не подання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договорам страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3 договору. Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. У разі непогашення частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою і позичальник зобов'язаний сплатити пеню, відповідно до п. 4.1. договору.

Пунктом 2.3.5 зазначеного кредитного договору, передбачено, що банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника, згідно п. 2.2.5, при настанні строків платежів, передбачених умовами договору.

Відповідно до п. 2.2.5 кредитного договору, позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, як підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання).

Згідно п. 7.2 договору для виконання договору банк відкриває позичальникові рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди та платежам. При кредитуванні б/в автомобілів для придбання автомобіля надається кредит готівкою через касу банку. Позичальник доручає, без додаткового узгодження, перераховувати кошти: комісію банку на рахунок № 3229 в Приватбанку, МФО 305299, ОКПО 14360570, на сплату страхових платежів на поточний рахунок Страхової компанії ЗАО Страховая компания «Ингосстрах», МФО 305299, а також сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в розмірі, вказаному в п. 7.1 даного договору.

13.09.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (банк), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір застави рухомого майна, предметом застави є автомобіль KIA Shuma, 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 6-9).

Пунктом 17.1 договору застави встановлено, що заставодавець зобов'язується за вимогою заставодержателя на день укладення даного договору застрахувати предмет застави на суму, строк на користь заставодержателя від ризиків, зазначених у п. 34.7 даного договору та надати заставодержателю договір страхування та докази сплати страхового платежу. Страхування предмету застави на користь заставодержателя здійснюється у страховій компанії, узгодженою з заставодержателем, не пізніше дня укладення даного договору. Не пізніше дати закінчення договору страхування продовжити його строк дії або укласти новий договір страхування на користь заставодержателя у страховій компанії, узгодженій з заставодержателем та надати заставодержателю докази сплати страхового платежу в той же строк. До повного виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором заставодавець зобов'язується не визначати будь-яку іншу особу вигодобувачем за договором страхування предмету застави.

Згідно п. 27 зазначеного договору застави, строк дії договору - до повного виконання заставодавцем та заставодержателем зобов'язань за кредитним договором та всіх додаткових угод до нього.

За розрахунком заборгованості за кредитним договором № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року, станом на 16.09.2014 року, наданим відповідачем ОСОБА_1 та розрахованого із застосуванням 12% річних за користування кредитом, ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 5 640, 97 доларів США, яка включає: заборгованість за кредитом - 2 634, 08 доларів США, заборгованість по відсотками за користування кредитом - 1 779, 95 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 6,28 доларів США, заборгованість по пені за користування кредитом - 1 220, 66 доларів США (а.с. 10-13).

Під час розгляду справи, на вимогу суду представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року, станом на 10.02.2015 року із застосуванням 10,08% річних за користування кредитом, згідно якого ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 5 327,04 доларів США, яка включає: заборгованість за кредитом - 2 545,19 доларів США, заборгованість по відсотками за користування кредитом - 1 377, 73 доларів США, заборгованість по пені за користування кредитом - 1 404,12 доларів США (а.с. 89-95).

В судовому засіданні представник відповідача роз'яснила, що позивачем дійсно своєчасно вносились платежі по погашенню заборгованості за кредитом, проте наявна заборгованість в розмірі 5 327,04 доларів США- це сума коштів, яка була нарахована із процентами та пенею за списання банком страхових платежів відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору, тобто щорічні списання за рахунок страхових платежів потягли за собою заборгованість за тілом кредиту, яку позивач своєчасно не погасив.

ОСОБА_1 під час судового розгляду надав розрахунок заборгованості за кредитним договором № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року, який було складено невстановленою особою, зі слів позивача спеціалістом в області економіки, за яким ОСОБА_1 13.04.2012 року здійснив повне погашення кредиту, а станом на 16.09.2014 року переплата по кредиту складає 446,68 доларів США (а.с. 14-17).

Разом із тим, суд не приймає до уваги вказаний розрахунок, наданий позивачем, як допустимий та належний доказ, у зв'язку з тим, що цей розрахунок не підтверджений жодними поясненнями відповідного спеціаліста або висновком експертизи, хоча суд двічі під час розгляду даної справи роз'яснював сторонам їх право заявити клопотання про призначення експертизи.

З копії квитанцій, наданих позивачем, встановлено, що ОСОБА_1 за період з 15.10.2007 року по 13.07.2012 року здійснював погашення кредиту на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 (а.с. 18-44). Зазначене також підтверджено копіями меморіальних ордерів, наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 69-88).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення.

Статтею 45 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель, якщо інше не передбачено договором, зобов'язаний: вживати заходів, необхідних для збереження предмета закладу; у випадках, коли це передбачено договором, одержувати з предмета закладу доход в інтересах заставодавця; регулярно надсилати заставодавця звіт про користування предметом закладу; страхувати предмет закладу в обсязі його вартості за рахунок та в інтересах заставодавця; сплачувати податки та збори, пов'язані з володінням заставленою річчю, за рахунок заставодавця; належним чином утримувати предмет закладу, нести відповідальність за нього у випадках, коли немає доказів, що втрата, пошкодження або загибель закладу сталися не з його вини; негайно повідомляти заставодавця про виникнення загрози загибелі чи пошкодження предмета закладу; негайно повертати предмет закладу після виконання заставодавцем або третьою особою забезпеченого закладом зобов'язання.

Отже, на підставі кредитного договору, договору застави, Закону України «Про заставу» ОСОБА_1 повинен був укладати договір добровільного страхування наземного транспорту.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму чи відшкодувати завдані збитки в межах страхової суми страхувальнику або іншій особі, що визначена страхувальником, або на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхову премію в зазначені строки і виконувати інші умови договору. Строк дії договору страхування встановлюється згідно із строком дії кредитного договору. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення суми першої страхової премії, якщо інше не передбачено договором страхування.

09.09.2009 року ОСОБА_1 направив на адресу ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» повідомлення про відмову у продовженні дії договору страхування наземного транспорту № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року на 2009-2010 роки. Копію вказаного листа позивач також направляв до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 98).

07.02.2011 року позивач знову направив на адресу ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» повідомлення про відмову в укладенні договору страхування наземного транспорту № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року, зазначивши, що уклав договори добровільного страхування з АТ ЗТ «Страхова компанія «Азов». Копію вказаного листа позивач також направляв до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 110).

До суду позивач надав лише один договір про добровільне страхування предмету застави від 31.01.2011 року (а.с. 96), хоча суд зобов'язував ОСОБА_1 надати усі наявні у нього договори про добровільне страхування предмету застави у період з 2008-2012 р.р.

На думку суду, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.2.7 кредитного договору DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року, а саме: перед тим, як укладати договір про добровільне страхування предмету застави, позивач письмово не узгодив з банком (відсутня віза вповноваженого представника банку) вибір страхувальника, перелік страхових ризиків, які підлягають страхуванню, не пред'явив банку підписаних страхувальником договорів страхування і документів, які підтверджують сплату страхових платежів.

31.01.2011 року між ОСОБА_1 та АТ ЗТ «Страхова компанія Азов» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 33 217/А, строк дії договору 12 місяців (а.с. 96-97). Зазначений договір письмово не узгоджений з банком.

При цьому, прізвище страховика в даному договорі зазначено «ОСОБА_1», а прізвище позивача згідно паспорту громадянина України НОМЕР_4, виданого 31.10.2000 року Комунарським РВ УМВС України в запорізькій області - «ОСОБА_1» (а.с. 49).

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та досліджених доказів позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів щодо укладення протягом 2007-2012 років договорів страхування наземного транспорту у відповідно до вимог п. 2.2.7 кредитного договору № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року та не надано достовірних доказів порушення його законних прав. Крім цього, на неодноразові запитання суду, позивач пояснював, що кредитний договір та договір застави підписані ним особисто, з їх умовами він ознайомлений, доказів укладення інших договорів страхування наземного транспорту не має.

Таким чином, суд вважає правомірними та такими, що відповідають вимогам п.п. 2.2.7 та 2.1.3 кредитного договору, укладеного між сторонами, дії банку щодо сплати чергових страхових платежів за рахунок кредиту позивача (12.09.2008 року - у сумі 432,52 долари США, 11.09.2009 року - у сумі 455,28 доларів США, 10.09.2010 року - у сумі 468,28 доларів США, 12.09.2011 року - у сумі 228,13 доларів США що підтверджується відповідними меморіальними ордерами та розрахунком, наданим у судовому засіданні представником відповідача). Враховуючи, що ОСОБА_1 не погашав списані таким чином грошові кошти, які вважалися простроченими, тому позивач зобов'язаний був сплатити пеню, відповідно до п. 4.1. кредитного договору.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК).

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК, в яких не передбачено такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Кредитний договір № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року не може бути припиненим, тому що у позичальника станом на 10.02.2015 року по вказаному кредитному договору існує певна заборгованість, а отже зобов'язання не виконано, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Судом не приймається до уваги твердження позивача про неправомірне нарахування банком 0,14% від суми виданого кредиту для здійснення додаткового моніторингу, так як вказана сума є винагородою, являється, на думку суду істотною умовою та передбачена п.7.1. кредитного договору який був підписаний позивачем. Зазначене зобов'язання щодо сплати винагороди позивачем не тільки не оскаржувалося, але і виконувалося протягом усього часу дії кредитного договору.

Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Зобов'язанням забезпеченим заставою є кредитний договір № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року, який є діючим, крім того, у позивача наявна заборгованість, тому відсутні підстави для визнання договору застави припиненим.

Представником відповідача було заявлено клопотання на підставі ст. 33 ЦПК здійснити заміну неналежного відповідача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» належним відповідачем ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ-БАНК», так як відповідно до Договору Факторингу № 1 від 01.11.2007 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відступив право вимоги за кредитним договором № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК». Згідно п. 1 Договору факторингу № 1 від 01.11.2007 року здійснюється також відступлення клієнтом прав вимоги, що випливають з договорів, на отримання на свою користь від боржників, платежів по кредиту, відсоткам за його користування, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), право на отримання яких від боржника виникне після укладення цього договору, до повного виконання зобов'язань боржником, та інших прав у повному обсязі.

Відповідно до п. 2.3.10 кредитного договору № DNA BAE 00000008 від 13.09.2007 року, банк має право здійснювати відступлення права вимоги за даним договором третім особам.

Таким чином, належним відповідачем по справі, на думку суду, є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК». Проте, з даним фактом категорично був не згоден позивач, який заперечував проти заміни відповідача, так як переконаний, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є належним відповідачем по справі, тому що кредитний договір та договір застави рухомого майна ним було укладено саме з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. При заміні неналежного відповідача можливі такі варіанти: судом встановлено, що первісний відповідач є неналежним, і хто є належним. У цьому випадку за клопотанням позивача суд здійснює заміну чи залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача. Позивач згоден на вибуття неналежного відповідача, а належний відповідач відсутній: в цьому випадку суд закриває провадження у справі у зв'язку із відмовою позивача від позову; якщо при таких же обставинах позивач не згоден на вибуття неналежного відповідача, справа розглядається по суті і ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права притягати належного відповідача як співвідповідача, тому вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи вищевикладені підстави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 593, 598-601, 604-609, 610, 612, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 10, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 214-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод