Провадження № 2/161/4044/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

при секретарі Стецюку Р.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, Управління державної міграційної служби у Волинській області, про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк», звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вказали УДМС України у Волинській області. Позов мотивували тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.11.2014 року в рахунок погашення заборгованості перед банком в розмірі 139 465,25 грн. за кредитним договором №3334 від 20.09.2007 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Чернишевського, 44 та належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Під час виконання рішення суду було встановлено, що в іпотечній квартирі крім власника ОСОБА_5 зареєстровані інші відповідачі у справі. Відповідачам надсилалась письмова вимога про виселення та звільнення житлового приміщення, однак остання була залишена без уваги.

Наявність зареєстрованих осіб ускладнює процедуру реалізації предмета іпотеки, порушує права позивача і унеможливлює виконання рішення суду.

А тому, просить суд виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (від імені якого діють законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5В.), ОСОБА_7 (від імені якого діють законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5В.), ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку в УДМС України у Волинській області.

Ухвалою суду при відкритті провадження у справі до участі в ній в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Службу у справах дітей Луцької міської ради.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову не визнав та заперечував щодо його задоволення.

Представники Служби у справах дітей вказували на те, що 1/2 частина житлового будинку в м. Луцьк по вул. Чернишевського, 44 є єдиним житлом неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_11 Житло було набуте не за рахунок кредиту. Діти вже там проживали. Вважають за неможливе виселення дітей без надання іншого житла.

Від третьої особи УДМС України у Волинській області на адресу суду надійшли письмові заперечення, в яких вказано на те, що позовні вимоги в частині зобовязання УДМС України у Волинській області про зняття з реєстраційного обліку в житловому приміщенні є безпідставними, а тому в їх задоволенні просять відмовити. Розгляд справи проводити у відсутності представника УДМС України у Волинській області.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.11.2014 року (а.с. 16-18) у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості перед банком в розмірі 139 465,25 грн. за кредитним договором №3334 від 20.09.2007 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 36,00 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., що знаходиться в м. Луцьк, по вул. Чернишевського, 44 та належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та Договором конкретного користування.

Рішення відповідачами не оскаржувалось, набрало законної сили і перебуває на виконанні (а.с. 67).

З довідки місцевого обчислювального центру від 10.06.2015 року (а.с. 33) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7

18.06.2015 року банком було направлено усім відповідачам вимоги про звільнення житлового приміщення в добровільному порядку (а.с.19). Однак такі вимоги відповідачами виконані не були.

За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), яка згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обовязковою для судів, що зобовязані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Судом встановлено, що право власності на передану в іпотеку 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в м. Луцьк по вул. Чернишевського, 44, набуте ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.09.1999 року. Тобто, дане житло не було придбане за рахунок кредитних коштів.

Відповідно до висновків Верховного Суду України у випадку виселення з іпотечного майна, що не було придбане за рахунок кредиту, мешканцям необхідно надати інше житло.

З повідомлення Луцької міської ради від 23.10.2015 року №1.1-8/6052 (а.с.69) вбачається, що станом на день розгляду справи судом в житловому фонді Луцької міської ради вільні житлові приміщення (квартири, кімнати в гуртожитках) відсутні.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що, оскільки, іпотечне майно було придбане не за рахунок кредитних коштів, інші жилі приміщення, які мають бути надані особам одночасно з виселенням відсутні, в задоволенні позову про виселення відповідачів слід відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 88, 60, 88, 208, 209, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку», с у д

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, Управління державної міграційної служби у Волинській області, про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій