Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Славська селищна рада Сколівського району Львівської області, Сколівська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 та просив визнати недійсними складений 04 січня 1997 року ОСОБА_4 заповіт на користь ОСОБА_5 та заповіт складений 13 червня 2007 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що об'єкт спадкування за оскаржуваними заповітами - жилий будинок АДРЕСА_1 належить йому відповідно до заповіту ОСОБА_6, посвідченого 09 лютого 2009 року приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюк О.І., а оскаржувані заповіти є недійсними, оскільки складені особою, яка не мала відповідних повноважень, а також складені з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує заповіти, складені ОСОБА_4 04 січня 1997 року на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 від 13 червня 2007 року.

Відповідно до ст. 541 ЦК Української РСР (чинної на час складання спірного заповіту) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому.

Якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах (ст. 545 ЦК Української РСР).

Разом з тим, ст. 1247 ЦК України (чинної на час складання заповіту ОСОБА_5 від 13 червня 2007 року) встановлені загальні вимоги форми заповіту.

За правилами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Установивши відповідність оскаржуваних заповітів зазначеним вимогам закону, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому, судами у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України правильно враховано висновки викладені у рішенні апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2012 року, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на будинок АДРЕСА_1, яке остання набула на підставі оскаржуваних заповітів.

Зазначені висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При вирішенні спору судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Суди попередніх інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин й вірно застосували положення норм матеріального права, й оцінивши усі забрані у справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 також не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних рішень судів немає, оскільки висновки судів про відсутність правових підстав для задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко