Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2352/14-ц Провадження №2/711/41/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого Клочко О.В.

- при секретарі Туз Н.В., Литовченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Черкаської міської ради , треті особи без самостійних вимог Управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області, садівницьке товариство «Машинобудівник -82» про визнання частково недійсним рішення Черкаської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виключення відомостей з Державного земельного кадастру

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, Черкаської міської ради , треті особи без самостійних вимог Управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області, садівницьке товариство «Машинобудівник-82» про визнання частково недійсним рішення Черкаської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виключення відомостей з Державного земельного кадастру .

Свої доводи обґрунтовує тим ,що він являється користувачем земельної ділянки №200 у садівницькому товаристві «Машинобудівник-82» / до 2014 року садово городне товариство «Машинобудівник»/ , що розташоване по вул.. Чайковського 82 у м . Черкаси.

Його суміжним землекористувачем на теперішній час та власником сусідньої земельної ділянки №199 являється ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №049689, виданого 22 липня 2009 року на підставі рішення Черкаської міської ради від 25 грудня 2008 року № 4-778 пункт 1.22.

Вважає, що в процесі приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 порушено його права та законні інтереси , як суміжного землекористувача.

Складання державного акта на право власності на земельну ділянку при передачі земельних ділянок громадянам проводиться після перенесення в натуру / на місцевість / меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, що закріплено в п.1.12, 1.13 Інструкції про порядок складання , видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Держкомзему від 4.05.1999 року № 43, та в ході розроблення технічної документації із землеустрою при приватизації земельної ділянки обовязково здійснюється кадастрова зйомка.

У відповідності до ст. 198 ЗК України визначено погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

ОСОБА_2 не узгоджував межі своєї земельної ділянки з ним, як із суміжним землекористувачем, в чому вбачає порушення земельного законодавства.

В матеріалах технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право на земельну ділянку ОСОБА_2 міститься акт визначення та погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачем від 21 серпня 2007 року, який нібито складений в його присутності.

Проте, його підпис відсутній в даному акті, тобто , з ним межі земельної ділянки не узгоджені.

Сам акт викликає великі сумніви щодо його дійсності, він датований 21 серпня 2007 року. В той же час на титульному аркуші технічної документації із землеустрою зазначено: «Замовник ОСОБА_2, договір №308 від 26.11.2007 року».

У пояснювальній записці до технічної документації є посилання на дозвіл Черкаського міськвиконкому від 20.11.2007 року на розроблення технічної документації.

В матеріалах технічної документації міститься заява ОСОБА_2 на передачу йому у власність земельної ділянки, датована 7.11.2007 року.

Технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою затверджене 26.11.2007 року.

Таким чином , 21 серпня 2007 року акт визначення та погодження меж земельної ділянки аж ніяк не міг бути складений, а отже, цей документ є сфальсифікований.

Незрозуміло, яким чином ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку №199, якщо ще рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.12.1997 року № 882 ділянка №199 на території СТ «Машинобудівник» була передана у власність гр. ОСОБА_3

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України в якості одного із способів захисту цивільного права передбачено визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Також, у ст. 21 ЦК України закріплено , що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Оскільки відповідно до ст.15 Закону України «Про державний земельний кадастр» до державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, а ст.24 цього закону передбачено державну реєстрацію земельної ділянки, для повноцінного захисту прав позивача про задоволення позову необхідно виключити з Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку відповідача та скасувати державну реєстрацію його земельної ділянки.

Просив суд визнати частково недійсним рішення Черкаської міської ради від 25.12.2008 року № 4 -778 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність / ОСОБА_4 та інші /, а саме, п.122 даного рішення, яким ОСОБА_2 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 503,0 кв.м в садово городньому товаристві «Машинобудівник» / ділянка №199 / для ведення індивідуального садівництва.

Також, просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 049689 від 22 липня 2009 року, виданий ОСОБА_2 щодо права власності на земельну ділянку площею 503,0 кв.м на території садово городнього товариства «Машинобудівник», земельна ділянка №199 на території Черкаської міської ради для ведення індивідуального садівництва, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, скасувавши державну реєстрацію даного державного акта.

Виключити з Державного земельного кадастру усі відомості про земельну ділянку під кадастровим номером -03-034-0020, яка до ухвалення рішення суду належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 049689 від 22 липня 2009 року та скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки із закриттям поземельної книги на неї.

17.06.2014 року ОСОБА_1 надав до суду додаткову позовну заяву про визнання незаконним рішення міськради, визнання державного акта недійсним, скасування його державної реєстрації, вимоги якої є ідентичними первинній заяві.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_7В, позовні вимоги не визнав , надавши письмові заперечення на позов.

Представник Черкаської міської ради ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, в послідуючому до суду не зявився , надавши клопотання від 19.08.2015 року про можливість розгляду справи у їхню відсутність.

Представник третьої особи Управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області до суду не зявився , незважаючи на те , що належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, чому підтвердження поштове рекомендоване повідомлення.

Крім того , у справі наявне клопотання від 21.11.2014 року про можливість розгляду справи у відсутність їхнього представника.

Представник садівницького товариства «Машинобудівник-82» ОСОБА_9 в судовому засіданні у вирішенні спору поклалася на суд, в послідуючому до суду не зявилася, причин неявки не надала.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступних підстав.

За своєю правовою природою садівницьке товариство є обслуговуючим кооперативом ,які діють відповідно до Закону України «Про кооперацію» та Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію».

Структура та режим земельних ділянок садівницьких товариств визначаються, окрім положень Земельного кодексу України, також ВСН 43-85 «Відомчі будівельні норми. Забудова територій колективних садів, будівлі та споруди. Норми проектування».

Спеціальний закон, який визначав би правовий режим земельних ділянок таких товариств на сьогодні відсутній.

Таким чином , використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств, як про це вказано в ч.6 ст.6 ст.35 ЗК України.

Відповідно до ч.4 ст.35 ЗК України землі загального користування садівницького товариства є його власністю. До земель загального користування садівницького товариства належить земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами та іншими обєктами загального користування.

На теперішній час землі загального користування садівницьких товариств перебувають у державній власності.

Користувачем цих земель є садівницьке товариство , хоча в переважній кількості випадків це користування є фактичним, без оформлення відповідного права.

Відповідно до ч.5 ст.35 ЗК України приватизація земельної ділянки громадянином членом садівницького товариства здійснюється без згоди на то інших членів цього товариства.

Згідно до ч.6 цієї статті ЗК України використання земельних ділянок садівницького товариства здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

Таким чином , приватизація земельних ділянок існуючих садівницьких товариств врегульована чинним законодавством.

Як вже вказувалось, відповідно до ч.5 ст.35 ЗК України передбачено , що приватизація земельної ділянки громадянином членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства.

З цього випливає, що приватизація здійснюється і без згоди самого товариства , ( яке в багатьох випадках формально є користувачем усієї території колективних садів як земель загального користування, так і ділянок, розподілених між окремими членами товариства, така ситуація має місце, якщо ділянка була надана відповідно до ст.ст.19, 51 ЗК України 1970 року ) та без застосування процедури припинення права користування товариства.

А тому , посилання позивача ОСОБА_1 та його представників на те , що відповідач ОСОБА_2 не узгоджував межі своєї земельної ділянки з ним, як із суміжним землекористувачем , а тому , це є порушення земельного законодавства , не узгоджується із чітко вказаною ч.5 ст.35 ЗК України та прямо суперечить їй.

Позивач ОСОБА_1 , як і відповідач ОСОБА_2, являється членом садівницького товариства та вони є землекористувачами цього садівницького товариства.

Відповідно до п.п .а/ п.3.3 Статуту садово - городнього товариства «Машинобудівник» член товариства має право отримати у власність чи користування земельну ділянку для ведення садівництва.

ОСОБА_2 скористався цим правом та приватизував земельну ділянку.

Згідно з рішенням Черкаської міської ради від 25 грудня 2008 року за № 4-778 та державним актом на право власності на земельну ділянку від 22.07.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №19, ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки загальною площею 503 кв.м, яка розташована в межах садово городнього товариства «Машинобудівник -82», номер ділянки -199.

Межа земельної ділянки є умовною лінією, що відділяє її від іншої ділянки а тому , є спільною для обох земельних ділянок.

Кожен із сусідніх власників земельної ділянки має рівні права на її встановлення та обовязки щодо підтримання межі в належному стані.

Процедура встановлення та відновлення меж земельних ділянок регламентується ст. 55 Закону України «Про землеустрій», а також Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі , затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4.05.1999 року №43.

Відповідно до ст.198 ЗК України кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок .

Погодження меж із суміжними землекористувачами та із суміжними власниками здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, зазвичай , для відновлення меж земельних ділянок, що вже перебувають у користуванні особи.

Такі зйомки проводяться найчастіше в процесі підготовки матеріалів для приватизації або передачі в оренду відповідної земельної ділянки .

Необхідність проведення кадастрових зйомок обумовлюється тим , що згідно із чинним раніше / до початку 90-х років минулого сторіччя / законодавством право установчі документи на право користування земельною ділянкою в більшості випадків не містили опису точних її меж.

А тому , інколи на теперішній час виникає ситуація , коли у користувача право користування земельною ділянкою є, проте , встановити межі земельної ділянки відповідно до правовстановлюючих документів неможливо.

Саме для встановлення меж і проводиться кадастрова зйомка, результати яких оформляються технічним звітом.

Порядок погодження меж при проведенні кадастрових зйомок законодавчо не визначений.

А тому , складення акта визначення та погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами від 21 серпня 2007 року ніяким чином не свідчить про допущення порушення прав ОСОБА_1 при передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2, оскільки складення такого акту законом не вимагається , як відповідно не вимагається згоди на це членів цього товариства у відповідності до вказаної ст. 35 ЗК України, яким є ОСОБА_1

Те, що такий акт було складено - це власне волевиявлення осіб,які його склали, а тому , ніяким чином не впливає на права та обовязки сторін при процедурі приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 ,а тому , і питання про фальсифікацію цього акту не може йти.

Відповідно до ст.125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості.

Відповідач ОСОБА_2 має державний акт на право власності на земельну ділянку , отриманий у встановленому законом порядку, його право має відповідну реєстрацію та встановлено межі земельної ділянки в натурі на місцевості без порушень чинного законодавства.

За таких обставин , позовні вимоги ОСОБА_1 не є обґрунтованими.

Оскільки складення акту визначення та погодження меж при проведенні кадастрових зйомок законодавчо не визначений , виходячи зі змісту ст.198 ЗК України це є право , а не обовязок , а тому , в деяких випадках суміжні власники та землекористувачі відмовляються погоджувати межі або ухиляються від цього.

У таких випадках існує практика звернення зацікавлених осіб з позовом до суміжного власника або землекористувача про зобовязання погодити межі. Цьому праву кореспондує обовязок суміжного землевласника / землекористувача / , передбачений ст.106 ЗК України.

При цьому , слід зазначити , що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, як член садівницького товариства, і він не є власником земельної ділянки , також ця земля не передана йому в оренду, оскільки відсутній відповідний договір.

Стаття 106 ЗК України встановлює обовязки щодо визнання спільних меж , якою визначено, що саме власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно до ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу державної влади з питань земельних ресурсів.

Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом державної влади з питань земельних ресурсів чи ні.

Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження у справі.

Відповідно до ст.152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки визначено ч.3 ст.152 ЗК України серед яких і визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При вирішенні питання про незаконність / недійсність / акту органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування слід виходити з того , що вказані органи та їх посадові особи відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України зобовязані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб , що передбачений Конституцією України та законами України.

Суд , вважає, що ніяких доказів на цей рахунок не існує і суду таких не надано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 базуються фактично на єдиному аргументі на його погляд акт визначення та погодження меж земельної ділянки від 21.08.2007 року є сфальсифікованим , він на ставив свій підпис на ньому, не надавав згоди, а тому , з цих підстав має бути визнано недійсним рішення Черкаської міської ради від 25.12.2008 року № 4-778 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність / ОСОБА_4 та інші / , а саме , п.1.22 даного рішення про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки в садово- городньому товаристві «Машинобудівник» та має бути визнано недійсним і державний акт на право власності на земельну ділянку від 22.07.2009 року, а також виключено з Державного земельного кадастру усі відомості про вказану земельну ділянку.

Разом з тим, суд вважає, що такі посилання є необґрунтованими.

За заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення і вирішує спір по суті.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом :

а/ визнання прав

б/ відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав

в/ визнання угоди недійсною

г /визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування

д/ відшкодування завданих збитків, застосування інших, передбачених законом способів.

Зокрема , при оскарженні рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування з питань, віднесених до їх компетенції , суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобовязує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визнає це право за позивачем.

Розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів / про усунення перешкод у користуванні ними , тощо / суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення / викупу / її в позивачів в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його незаконність.

В судовому засіданні встановлено , що п.1.22 рішення Черкаської міської ради за №4-778 від 25 грудня 2008 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_4 та інші ),, яким передано ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 503,0 кв.м в садово городньому товаристві «Машинобудівник» / ділянка №199 / для ведення індивідуального садівництва - узгоджується із чинним законодавством , і підстав для визнання його недійсним у суду не має.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набутті права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом / частина перша статті 126 ЗК України / .

Таким чином , державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

У спорах , повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. / правова позиція , висловлена ВСУ при розгляді справи №6-57цс13 /.

Державний акт на право власності на земельну ділянку визнається недійсним у разі його видачі органом, який не мав на це законних повноважень.

Разом з тим , встановлено, відсутні підстави для визнання недійсним п.1.22 рішення Черкаської міської ради за № 4-778 від 25 грудня 2008 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_4 та інші ), яким передано ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 503,0 кв.м в садово городньому товаристві «Машинобудівник» / ділянка №199 / для ведення індивідуального садівництва.

Як вище вказано , частиною третьою статті 152 ЗК України визначено шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки.

Позовна вимога ОСОБА_1 про виключення з Державного земельного кадастру усіх відомостей про земельну ділянку під кадастровим номером -03-034-0020, яка до ухвалення рішення суду належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 049689 від 22 липня 2009 року та про скасування державної реєстрації даної земельної ділянки із закриттям поземельної книги на неї являється фактично похідною, залежною від первинних вимог позивача, а тому , також не може підлягати до задоволення.

Не може братися судом до уваги і посилання позивача на те, що йому незрозуміло, яким чином ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку за №199, якщо ще рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.12.1997 року № 882 ділянка №199 на території СТ «Машинобудівник» була передана у власність гр. ОСОБА_3., на підтвердження чого суду надано списки осіб, яким передаються земельні ділянки у власність та рішення №882 виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.12.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для ведення садівництва».

Відповідно до вимог земельного законодавства / ч.3 ст.125 ЗК України / приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі / на місцевості / , одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду відповідних документальних підтверджень про те , чи було належним чином оформлено ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку чи ні , чи витримана процедура отримання земельної ділянки у власність , та чи зареєструвала вона своє право у встановленому законом порядку, тощо.

Крім того , ОСОБА_3 не є позивачем та ніяких позовних вимог до ОСОБА_10 на висуває, відсутні будь які фактичні дані про порушення її прав та інтересів, представник третьої особи садівницького товариства «Машинобудівник», як користувач земельних ділянок , не вказував на порушення вимог законодавства при передачі даної земельної ділянки всупереч вимог закону та на порушення прав ОСОБА_3

А тому, такі посилання позивача не є доведеними та не відповідають фактичним обставинам справи, будь які фактичні дані про зворотне відсутні.

Узагальнюючи вищенаведене , суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у суду не має.

На підставі ст..ст.11,60, 213-215, 88 ЦПК України , керуючись ст. ст. 116, 152 ЗК України, ст.ст. 264,265 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи , які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Головуючий: ОСОБА_11