Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/121/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гашук К.В.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи "Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Запорізької обласної ради, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Профспілка "Працівники екстреної медичної допомоги Запорізької області" про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

02 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Комунальної установи "Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Запорізької обласної ради, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Профспілка "Працівники екстреної медичної допомоги Запорізької області" про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

27.06.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Комунальної установи "Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Запорізької обласної ради, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Профспілка "Працівники екстреної медичної допомоги Запорізької області" про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2014 року обидва позови об'єднано в одне провадження.

В обґрунтування позовів ОСОБА_3 зазначав, що 01.04.2013 року його було переведено на посаду молодшої медичної сестри спеціалізованої виїзної психіатричної бригади КУ "Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Запорізької обласної ради.

Наказами головного лікаря від 07.05.2014 року № 74/01-06 та від 26.05.2014 року № 78/01-06 його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі ст. 147-149 КЗпП України та оголошено догани.

Наказом головного лікаря від 12.06.2014 року № 757/03-04 позивача було звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що вказані накази є неправомірними, позивач просив суд скасувати накази від 07.05.2014 року № 74/01-06 та від 26.05.2014 року № 78/01-06 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, скасувати наказ від 12.06.2014 року № 757/03-04 про звільнення, поновити позивача на роботі на посаді молодшої медичної сестри спеціалізованої виїзної психіатричної бригади КУ "Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Запорізької обласної ради та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновку суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що як оголошена позивачеві догана так і його наступне звільнення проведені з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

З таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, між адміністрацією КУ "ЗСЕ(Ш)МД" ЗОР та працівниками тривалий час існував конфлікт з приводу додаткового навантаження на молодших медичних сестер спеціалізованих психіатричних бригад. Так, до оголошення догани позивачеві ЦК профспілки ПЕМД ЗО звертався до головного лікаря з відповідним листом про попередження майбутнього конфлікту та проханням вжити заходів щодо впорядкування роботи молодших медичних сестер та прибиральників .

Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України, може бути проведено лише за згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Позивач в справі є членом виборного профспілкового органу.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок) (ч. 3 ст. 252 КЗпП України).

Частина 1 ст. 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" і ч. 2 ст. 252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, послався на те, що відповідь профспілки на подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача не надходила, позаяк профком обмежився запитом численних документів та не аргументував відмову а також тим, що обґрунтована відповідь про розірвання трудового договору профспілкою взагалі не надана.

Такий висновок суперечить матеріалам справи та зазначеним вище положенням закону. Так, в справі міститься лист про відмову профспілки у наданні згоди як на притягнення до дисциплінарної відповідальності так і згоди на розірвання трудового договору.

У зазначеному листі містяться мотиви відмови у розірванні трудового договору , зокрема наявність конфлікту з приводу невизначеності посадових обов'язків в частині здійснення прибирання молодшими медсестрами психіатричних бригад та відсутність систематичного невиконання молодшою медсестрою ОСОБА_3 своїх посадових обов'язків.

Така відмова надана 22.5.2014 року та отримана адміністрацією 28 травня 2014 року ( а.с.108-109т.1).

Натомість незважаючи на наявність відмови 12 червня 2014 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 3. ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Згідно із ч. 6 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

За аналогією правило ч. 6 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" слід застосувати й до передбачених ч. 2 ст. 252 КЗпП України, ч. 4 ст. 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Відмова профспілки у розірванні трудового договору була обґрунтована з посиланням на відсутність систематичності порушень, звернена увага на неодноразовість втручання профкому у конфлікт з приводу усунення розбіжностей у застосуванні деяких пунктів посадової інструкції молодшої медичної сестри тощо.

Таким чином немає підстав вважати, що відмова не була мотивованою.

Крім того, досліджуючи законність наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді доган, суд враховує, що зазначені накази в мотивувальній частині є тотожними, не конкретизовані, містять послання лише на порушення деяких пунктів посадової інструкції які також узагальнено визначають обв'язки працівника.

Відповідач посилався на те, що дисциплінарні стягнення а згодом звільнення працівника сталося в наслідок недотримання ним положень посадової інструкції, (п. 3.3) за якими молодша медична сестра зобов'язана забезпечувати у салоні автомобіля виїзної бригади та на території станції , пункту постійного або тимчасового базування швидкої медичної допомоги належний санітарно-гігієнічний стан згідно положень регламентуючих наказів, поточного та генерального прибирань з використанням дезінфікуючих миючих засобів.

Наказом від 24.3.2014 року затверджений Порядок здійснення прибирання, за яким прибирання здійснюється за графіком. Графік прибирання, складений завідувачем підстанції (а.с.162 т.1) містить лише зазначення приміщень, які підлягають прибирання з однаковим часом прибирання, який фактично дорівнює добі. Тобто жодної конкретизації щодо покладення на позивача обов'язків по прибиранню визначених приміщень та порядку прибирання не здійснено.

У рапорті, який став підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності зазначено, що ОСОБА_3 категорично відмовився здійснювати прибирання 10.4.2014 року о 18 год. 40 хв. Натомість за графіками прибирання, вони мають здійснюватися двічі на добу без конкретизації часу прибирання. До того ж в наданому журналі прибирань міститься перелік осіб, які здійснювали прибирання, а отже та обставина що ОСОБА_3 відмовився від прибирання не свідчить про те, що приміщення залишилося неприбраним. У доповідній записці, яка була покладена в основу наказу про звільнення зазначено, що позивач відмовився виконувати розпорядження щодо підтримки санітарно-гігієнічного режиму та прибирання приміщень згідно посадової інструкції.

Наказ про звільнення не конкретизований, в ньому не зазначено ані факти порушень, що покладені в його основу, ані висновки про наслідки порушень.

При застосуванні п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 149 КЗпП України, значення має не кількість застосовуваних до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, завдана ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що єдиною підставою для накладення дисциплінарних стягнень а згодом звільнення позивача, стала суперечка з приводу виконання робіт по прибиранню приміщень. При цьому звільнення відбулося в період оскарження позивачем попередніх дисциплінарних стягнень ( від 7.5 та 26.5.2014 р.), які входять до зазначеної відповідачем системи порушень.

За наявності існуючого конфлікту щодо невизначеності обов'язків молодшої медсестри в цій частині її посадових функцій, наявності звернення профкому з приводу врегулювання конфлікту, застосування такої крайньої міри дисциплінарної відповідальності як звільнення працівника не обумовлене переконливими доводами.

Відсутність конкретизації у наказі про звільнення та посилань на завдану працівником шкоду свідчить про не співмірність ступеню суворості застосованого дисциплінарного стягнення із допущеними порушеннями.

За ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Наданий позивачем розрахунок оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не оспорений відповідачем, складений на підставі наданої відповідачем довідки про розмір середнього заробітку.

З огляду на викладене, позов про скасування наказів про дисциплінарне стягнення та звільнення, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Так, розмір середнього місячного заробітку позивача становив 3791,98 гр., середньоденна відповідно 122,32 гр. Строк вимушеного прогулу становить 8 місяців 30 днів, а оплата за вимушений прогул з урахуванням його тривалості складатиме 34 005, 44 гр.

За ст. 88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

ОСОБА_3 до Комунальної установи "Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Запорізької обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення від 7.5.2014 року та від 26.05.2014 року та наказу про звільнення від 12 06.2014 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 на посаді молодшої медсестри виїзної спеціалізованої бригади підстанції спеціалізованих бригад ШМД Комунальної установи "Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Запорізької обласної ради та стягнути з Комунальної установи "Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 34 005, 44 гр. (тридцять чотири тисячі п'ять гр. 44 коп.) за вирахуванням податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Комунальної установи "Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Запорізької обласної ради в дохід держави судовий збір у розмірі 510 гр. 08 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення місячної заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: