Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"26" жовтня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомир цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вузлової поліклініки станції Житомир Державного територіального-галузевого об"єднання південно-західної залізниці про стягнення заборгованості про заробітній платі, моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, де вказала, що з 2 серпня 1995 року працювала на посаді медичної сестри маніпуляційного кабінету Вузлової поліклініки станції Житомир Державного територіального-галузевого об"єднання південно-західної залізниці та 9 січня 2003 року її було переведено на посаду медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету. Наказом за № 31 о/с від 26 березня 2015 року вона була звільнена із займаної посади за угодою сторін, згідно ч.1 ст.36 КЗ п П України.

Однак, в порушення ст.116 КЗпП України, на момент звільненняполіклініка не провела виплату всіх сум, що належать ОСОБА_1 від відповідача, у звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 328,18 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

У судове засідання позивач не зявилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав та не повідомив про поважні причини неявки.

За таких обставин, відповідно ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2 серпня 1995 року працювала на посаді медичної сестри маніпуляційного кабінету Вузлової поліклініки станції Житомир Державного територіального-галузевого об"єднання південно-західної залізниці. 9 січня 2003 року її було переведено на посаду медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету і наказом за № 31 о/с від 26 березня 2015 року вона була звільнена із займаної посади за угодою сторін, згідно ч.1 ст.36 КЗ п П України, що підтвердилось копією трудової книжки (а. с. 5).

На день звільнення Вузловою поліклінікою станції Житомир Державного територіального-галузевого об"єднання південно-західної залізниці позивачу не була виплачена заробітна плата за період роботи з 1 січня 2015 року по 17 березня 2015 року у сумі 4 326,19 грн. (довідка № 47 від 19.03.2015 (а. с. 6).

Нормою ч.1 ст.47 КЗпП встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що обов'язок роботодавцем по виплаті позивачу належних сум в день звільнення не виконано, заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 993,33 грн. підлягає стягненню в судовому порядку.

А також, на підставі ст.117 КЗпП стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку на дату звернення до суду.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 середній місячний заробіток позивача становив 1 730,48 грн.

Згідно із п.8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються згідно середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться таким чином:

1) заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні ділиться на число відпрацьованих робочих днів, з чого випливає середньоденна заробітна плата;

2) вказана сума середньоденної заробітної плати множиться на відповідну кількість календарних днів.

Кількість робочих днів з першого січня по 17 березня 2015 року становила 51 день, за фактично відпрацьовані які заробітна плата становить 4 326,19 грн.

1. 4 326,19 грн. / 51 = 84,83 грн. (середньоденна заробітна плата);

2. 84,83 грн. (середньоденна заробітна плата) х 145 днів (кількість робочих днів) = 12 300,35 грн.

Отже, сума, що належить до сплати відповідачем відповідно до середньомісячної заробітної плати та періоду з дня звільнення 27.03.2015 по день ухвалення судом рішення 26.10.2015 (145 днів) складає суму у розмірі 4 326,19 грн. (сума фактичного боргу) та суму за затримку у виплаті 12 300,35 грн.

Крім того, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 1 000,00 грн. та просить стягнути на її користь.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи вимоги ст.237-1 Кодексу законів про працю України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з обґрунтувань позивачем характеру, обсягу заподіяних їй моральних збитків, глибини його душевних страждань.

При визначенні доцільності та розміру моральної шкоди, суд відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнала позивач, тривалість вимушених змін у її житті, невиплата заробітної плати, що призвело до матеріальних проблем та порушення нормальної життєдіяльності ОСОБА_1, вважає за доцільне стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в дохід держави, пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.115, 116, 117 КЗ п П України, ст.ст.3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 158, 197, 208, 209, 212-215, 224, 225, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Вузлової поліклініки станції Житомир Державного територіального-галузевого об"єднання південно-західної залізниці(ЄДПРОУ 20405294) на користь ОСОБА_1(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі за період роботи з 1 січня 2015 року по 17 березня 2015 року у розмірі 4 326,19 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 12 300,35 грн. та моральну шкоду у розмірі 500,00 грн., а всього 17 126,56 (сімнадцять тисяч сто двадцять шість) грн. 56 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Стягнути з Вузлової поліклініки станції Житомир Державного територіального-галузевого об"єднання південно-західної залізниці(ЄДПРОУ 20405294) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. П. Сингаївський