Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1839/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Лях М. М.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.09.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Мурашка С.І.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі Кіровоградської області та Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі Кіровоградської області на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі Кіровоградської області та Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що згідно постанови Онуфріївського районного суду від 18 серпня 2011 року, яка набрала законної сили 06 вересня 2011 року, було визнано дії відповідача щодо відмови у перерахунку трудового стажу з урахуванням стажу роботи у районах Крайньої Півночі неправомірними. Зобов»язано відповідача здійснити пільгове обчислення його трудового стажу за період з 29 травня 1970 року по 01 січня 1991 року із застосування коефіцієнту 1, 5; зобов»язано відповідача здійснити перерахунок та виплату належної йому пенсії з урахуванням пільгового стажу роботи у районах Крайньої Півночі, починаючи з 24 березня 2011 року.

Постановою цього ж суду від 16 січня 2014 року, яка набрала законної сили 23 вересня 2014 року, визнано дії відповідача щодо відмови у пільговому обчисленні часу проходження військової служби у ОСОБА_3 у районі Крайньої Півночі неправомірними. Зобов»язано відповідача зарахувати до стажу позивача зазначений час за період з 31 травня 1968 року по 18 травня 1970 року в пільговому обчисленні, застосувавши коефіцієнт 1, 5; зобов»язано відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії з урахуванням пільгового обчислення часу проходження дійсної військової служби у ОСОБА_3 в районах Крайньої Півночі, починаючи з 09 вересня 2013 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій Пенсійного фонду йому недонараховувались пенсійні виплати, чим йому було завдано моральну шкоду, він і просив стягнути на його користь 50 000 грн.

Рішенням Онуфріївського районного суду від 30 квітня 2015 року позов задоволений частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. та 10 грн. судових витрат.

Суд дійшов висновку про те, що незаконними діями та рішеннями посадових осіб управління Пенсійного Фонду України у Кіровоградської області була заподіяна моральна шкода позивачу, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у порушенні його нормальних життєвих зв'язків, що потягло за собою докладання ним додаткових зусиль для їх відновлення, у негативному впливу на психологічний стан позивача.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі ставиться питання про скасування рішення суду через його незаконність. Зазначається, зокрема, що всі дії управління стосовно обчислення, перерахунку та виплати пенсії позивачу проведено з дотриманням чинного законодавства та відповідно до рішень суду. Позивач не зазначив доказів, та в чому саме виразилося спричинення такої шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про зміну судового рішення в частині розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди з ухваленням нового рішення про стягнення 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Зазначається, зокрема, що суд не врахував в повній мірі неправомірність дій працівників УПФУ, несвоєчасну виплату перерахованих сум, необхідність участі у судових засіданнях, в той час, як дружина є інвалідом, тощо.

Відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання представники не з»явилися, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримував доводи скарги позивача та заперечувала проти доводів скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі Кіровоградської області - задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що незаконними діями та рішеннями посадових осіб управління позивачу була заподіяна моральна шкода.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити дії, постановою цього ж суду від 18 серпня 2011 року, яка набрала законної сили, визнано дії управління щодо відмови у перерахунку трудового стажу з урахуванням стажу роботи в районах Крайньої Півночі неправомірними та зобов»язано управління здійснити пільгове обчислення трудового стажу ОСОБА_2 за період роботи з 29.05.1970 року по 01.01.1991 року із застосуванням коефіцієнту 1,5 та з урахуванням цього здійснити перерахунок і виплату йому пенсії /а.с. 4, 5/.

Також у справі за аналогічним адміністративним позовом постановою цього ж суду від 16 січня 2014 року, яка набрала законної сили, визнано дії управління щодо відмови ОСОБА_2 у пільговому обчисленні часу проходження дійсної військової служби у ОСОБА_3 армії в районах Крайньої Півночі неправомірними та зобов»язано управління зарахувати до стажу зазначений час за період з 31.05.1968 року по 18.05.1970 року в пільговому обчисленні, застосувавши коефіцієнт 1,5, та з урахуванням цього здійснити перерахунок та виплату йому пенсії /а.с. 7, 8/.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що судовими рішеннями визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі щодо відмови у перерахунку трудового стажу та у пільговому обчисленні часу проходження дійсної військової служби, внаслідок чого недораховувалися пенсійні виплати, що завдало йому моральну шкоду.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Верховний Суд України у пункті 5 постанови Пленуму №4 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд не встановив доказів, що позивач зазнав втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, та доказів, якими підтверджується така шкода.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи позивачем не доведено, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями або бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та нанесеною шкодою.

Наведене свідчить про те, що позовні вимоги необґрунтовані та відсутні підстави для їх задоволення.

Враховуючи, що судом першої інстанції не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають цим обставинам, неправильно застосовані норми матеріального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі Кіровоградської області задовольнити.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі Кіровоградської області та Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: