Справа № 477/1632/14-ц
Провадження № 2/477/10/15 Р І Ш Е Н Н Я
17 січня 2015 року Жовтневий районний суд
Миколаївської області
у складі: головуючого судді - Полішко В.В.,
при секретарі - Тарасюк І.Є.,
за участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2
представника відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми витрат на утримання, збереження майна, на яку збільшилась вартість житлового будинку,
За домовленістю між сторонами договір купівлі-продажу будинку мав бути укладений після оформлення ОСОБА_5 спадщини.
Позивачі в судовому засіданні підтвердили викладені в позові обставини та просили позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась. Її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачі мали домовленості виключно з ОСОБА_5, будь-яких угод з ОСОБА_4 не укладали, жодних прав та обов'язків щодо них ОСОБА_4 не має. Крім того, при укладенні договору ОСОБА_1 знали про існування іншого спадкоємця, але на власний ризик уклали договір лише з ОСОБА_5 Жодних правовідносин щодо купівлі-продажу спірного житлового будинку між позивачами та відповідачем не виникало, відповідач не порушувала права позивачів та жодних зобов'язань на себе не брала. Крім того, вказав на те, що позивачі неправомірно посилаються на ст. 390 ЦК України, оскільки не можуть вважатись власниками майна (житлового будинку) або набувачами майна, щоб мати можливість на підставі цієї статті вимагати від відповідача будь-якого відшкодування понесених ними витрат. Подані позивачами докази щодо понесених витрат вважає такими, що не відповідають вимогам закону. Також вказував, що позивачами пропущено строк позовної давності, який складає три роки, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази матеріалів справи, судом встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, які належали спадкодавцю ОСОБА_6.
Спадкоємцями майна були третя особа ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4
20.05.2006 року син спадкодавця ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1, яка перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 і діяла в інтересах сім'ї 1000 дол. США за нікчемним попереднім договором про майбутній продаж вказаного житлового будинку, оскільки цей правочин було укладено у формі, встановленій для основного договору, а саме недотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення ( ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 635, ст.. 657) (а.с. 9, 17-18, 40-42).
В подальшому договір купівлі-продажу житлового будинку укладений не був, оскільки ОСОБА_5 забажав підвищення покупної ціни та не оформив спадкових прав.
22 травня 2006 року сім'я ОСОБА_2 вселилась до спірного будинку і за період проживання ними були здійснені поліпшення цього майна, а саме - добудовано житловий будинок (а.с.. 17- 18, 40-42). На придбання будівельних матеріалів та проведення робіт позивачами були витрачені власні кошти у сумі 64 241,25 грн. (а.с. 19-37). Згідно з наданими товарними накладними та чеками з оплати за виконання будівельних робіт позивачі проводили будівництво будинку в період з травня 2006 року по липень 2007 року.
Після закінчення цих робіт, позивачами відповідачці ОСОБА_4 було передано 100,00 грн., які вона витратила на оплату робіт КП МБТІ по виготовленню технічного паспорта на спірний будинок, а квитанцію про оплату надала позивачам (а.с. 39).
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.06.2007 року за ОСОБА_4 визнано право власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 (а.с. 10-13). В свою чергу ОСОБА_5 від спадщини відмовився на користь ОСОБА_4

Після чого, 19.07.2007 року відповідачем ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на спірний житловий будинок у ММБТІ (а.с. 11).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 липня 2011 року, зміненого рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.10.2011 року, з ОСОБА_5 стягнуто на користь позивачів по 3992,50 грн. кожному переданого авансу 1000 доларів США (з розрахунку по курсу НБУ на час вирішення справи). Цим же рішенням стягнуто відшкодування моральної шкоди в сумі 850 грн.

Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 398 ЦК України особа вважається добросовісним набувачем у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України, добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування витрат у сумі, на яку збільшилась його вартість.

Таким чином, однією з умов добросовісності набуття є придбання майна у особи, яка не мала права продавати це майно. Крім цього, за правилами статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт укладення позивачами договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, Тобто, не знайшов свого підтвердження факт придбання позивачами будинку відповідно до встановленого законом порядку. Договір про наміри, укладений між позивачем ОСОБА_1 та третьої особою ОСОБА_5, який є нікчемним, також не може свідчити про набуття позивачами у власність спірного житлового будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі не можуть вважатися добросовісними набувачами (володільцями). Отже, у позивачів з цієї підстави відсутнє право вимагати стягнення з відповідача понесених ними витрат.

З встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що, позивачі проживали у спірному будинку та проводили будівельні роботи з дозволу третьої особи та відповідача, але за відсутності належним чином укладених договорів, згідно з якими позивачі мали право проживати та зобов'язані або мали право проводити будівельні роботи у спірному будинку. Тобто, позивачі набули та зберігали майно - житловий будинок без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно, від часу з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Проте, позов з цієї підстави позивачами не заявлявся та вказані обставини не були предметом судового розгляду.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачів 64214,25 грн. в рівних частинах кожному суми необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ними у вигляді витрат на будівельні матеріали та проведені будівельні роботи, на яку збільшилась вартість житлового будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 17 січня 2014 року.

Повний текст рішення виготовлений 22 січня 2015 року.

Суддя В.В. Полішко