У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 285/305/15-ц

провадження № 4-с/0285/1/15

18 березня 2015 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Романюк Ю.Г., за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі: заявника: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

представника ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ: ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи - боржника у виконавчому

провадженні ДП «Маркол» ОСОБА_4 не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2015 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1, в якій заявник просить зобовязати ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ в Житомирській області надати постанову про повернення виконавчого документа Заявнику (стягувачу) від 03.03.2011 року, скасувати постанову про повернення виконавчого документа заявнику (стягувачу) від 03.03.2011 року, визнати нечинними та скасувати всі рішення ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ в Житомирській області, що прийняті на підставі постанови про повернення виконавчого документа заявнику (стягувану) від 03.03.2011 року, зокрема постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.11.2013 року, як таку, що винесена на підставі постанови про повернення виконавчого документа від 03.03.2011 року, зобовязати субєкта оскарження виконати судове рішення від 26.02.2010 року по справі № 2-594, шляхом відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа по справі № 2-594.

В обґрунтування скарги зазначається, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду по справі № 2-594/10 з ДП «Маркол» стягнуто кошти в сумі 683603,50 гривень на користь ОСОБА_1 26.02.2010 року видано відповідний виконавчий лист, який направлено на адресу ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ в Житомирській області для проведення необхідних виконавчих дій згідно ЗУ «Про виконавче провадження». В листопаді 2010 року ОСОБА_1 отримано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.11.2010 року у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Відповідно до вказаної постанови, виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 04.11.2013 року. В лютому 2011 року ОСОБА_1 знову звернувся до ВДВС Новоград - Волинського МРУЮ з заявою про примусове виконання вищезазначеного рішення суду. 13.02.2011 року ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ в Житомирській області відкрито виконавче провадження про примусове виконання даного рішення суду. В жовтні 2013 року, у звязку з тим, що рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду не виконувалось, він звернувся до ВДВС щодо результатів примусового виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.02.2010 року. Представником ВДВС його усно повідомлено про відсутність заяви на примусове виконання та виконавчого листа. 01.11.2013 року отримав дублікат виконавчого листа, а 04.11.2013 року звернувся до ВДВС з заявою про примусове виконання рішення, надавши отриманий дублікат виконавчого листа. 07.11.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку з поверненням виконавчого листа стягувачу за заявою в березні 2011 року. В подальшому заявнику стало відомо про наявність постанови від 03.03.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі заяви про повернення від 28.02.2011 року, що міститься в матеріалах виконавчого провадження, яка подана до ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ від його імені, але дану заяву він не писав. У звязку із вищевикладеними обставинами, слідчим відділом Новоград-Волинського МВ 22.08.2014 року, за результатами розгляду заяви про злочин, в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 0000928 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (підроблення документів), де він визнаний потерпілим. В ході проведення досудового розслідування проведено почеркознавчу експертизу. З висновку експерта слідує, що рукописний текст та підпис наданої заяви на імя начальника ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ від 28.02.2011 року, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою, копію вищезазначеного висновку експерта він отримав 16.01.2015 року. Постанову про повернення виконавчого документу від 03.03.2011 року він не отримував. В даному випадку оскаржити постанову від 03.03.2011 року та постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.11.2013 року, з обґрунтуванням поважності причин пропущеного строку об'єктивно може лише у разі наявності висновку експертизи по кримінальному провадженні. Тобто він дізнався про порушення свого права лише 16.01.2015 року, в ході ознайомлення з вищезазначеним висновком почеркознавчої експертизи, а тому десятиденний строк звернення зі скаргою до суду ним не порушено. Крім того, вважає постанову від 03.03.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки даний документ винесений на підставі підробленої заяви. В звязку з цим просить скаргу задовольнити.

В.о. начальника відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського МРУЮ подано письмові заперечення на скаргу, в яких скаргу ВДВС не визнає повністю, оскільки виконавчий лист № 2-594 від 26.02.2010 року, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з ДП «Маркол» на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 683603,50 грн. був предявлений на виконання до відділу ДВС ОСОБА_1 на підставі його заяви від 22.04.2010 року. 26.04.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 04.11.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, так як у боржника майно, на яке можливо звернути стягнення відсутнє, згідно довідок БТІ, ДАІ, ВЗР та акта державного виконавця та встановлено термін повторного предявлення виконавчого документа до виконання строк до 04.11.2013 року. В скарзі скаржник зазначає, що рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду не виконувалось і відповідна сума заборгованості взагалі не зменшилась, але він вводить в суд в оману, а саме в ході виконання даного виконавчого провадження стягувачу було частково погашено борг в сумі 54875,49 грн. З матеріалами виконавчого провадження № ЄДРВП 18879119 був ознайомлений представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 на підставі заяви від 30.01.2014 року. Дане виконавче провадження знищене згідно акту про вилучення виконавчого провадження від 26.02.2014 року. Повторно виконавчий лист було предявлено до виконання до ВДВС 10.02.2011 року. 14.02.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 28.02.2011 року ОСОБА_1 була подана заява про повернення даного виконавчого листа без подальшого виконання. 03.03.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 05.11.2013 року до відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_1 про повторне прийняття дублікату виконавчого листа № 2-594 виданого 01.11.2013 року. 07.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритій виконавчого провадження так як 03.03.2011 року державним виконавцем за заявою стягувача від 28.02.2011 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.11.2013 року ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку, але ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 07.02.2014 року у справі № 285/6207/13-а було прийнято відмову представника позивача ОСОБА_5 С від адміністративного позову. Факт повернення виконавчого документа стягувачу на підставі постанови від 03.03.2011 року був відомий ОСОБА_1 01.11.2013 року, коли був виданий дублікат виконавчого листа, а також під час судового розгляду справи № 285/6207/13-а від 27.12.2013 року, тобто дану постанову від 03.03.2011 року ОСОБА_1 не було оскаржено, починаючи з листопада 2013 року. Оскільки виконавче провадження № ЄДРВП 24423048 ВП № 795/13 знищене, (копія виконавчого провадження була вилучена на підставі ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11.12.2014 року у справі № 285/4785/14 - к), а постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.11.2013 року була оскаржена в судовому порядку, тому підстав для їх скасування не має.

Представник заявника у судовому засіданні надав суду пояснення, скаргу підтримав повністю, з підстав зазначених у ній та просив задовольнити.

Представник ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ у судовому засіданні надала суду пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях, та просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки вона є безпідставною. Стверджувала, що заявник пропустив строк звернення до суду з даною скаргою, та просила суд залишити скаргу без розгляду.

Представник боржника у виконавчому провадженні ДП «Маркол» у судовому засіданні 17.03.2015 року пояснив, що ДП «Маркол» сплатило ОСОБА_1 кошти в сумі 683603,50 гривень на виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду по справі № 2-594/10, в підтвердження чого надається розписка (копія на а.с.79). В дане судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду не подавав, повідомлений належним чином.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що жодних розписок про отримання коштів від ДП «Маркол» він не давав і не підписував. Про наявність розписки, на яку посилався і надав представник боржника він дізнався уперше. ОСОБА_3 від ДП «Маркол» - не отримував. У цій розписці його підпис підроблено, з приводу чого він має намір звертатись до органів міліції.

Відповідно до статті 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обовязків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, як заінтересовані особи. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом згідно зі статтею 386 ЦПК за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби (у тому числі начальника відділу цієї служби при оскарженні відмови у відводі державного виконавця) як заінтересованих осіб.

Керуючись буквальним тлумаченням змісту частини першої статті 386 ЦПК, участь у розгляді скарги іншої сторони виконавчого провадження (стягувача, якщо скарга подається боржником, і навпаки) не передбачена. Однак, враховуючи принцип рівності сторін цивільного судочинства, суд вважав за доцільне залучити боржника до участі у справі як заінтересовану особу та викликати представника в судове засідання, оскільки це відповідає принципам змагальності цивільного судочинства та забезпечує право на судовий захист всіх сторін виконавчого провадження, так як рішення суду вплине на їх права та обовязки.

З урахуванням положення частини другої статті 386 ЦПК неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, яких повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення заявника та його представника, представника ВДВС та приймаючи до уваги пояснення представника ДП «Маркол», дослідивши матеріали справи та вивчивши суть скарги, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, постанову про повернення виконавчого документу від 03.03.2011 року ОСОБА_1 не отримував; доказів зворотнього суду надано не було. В даному конкретному випадку, оскарження постанови від 03.03.2011 року та постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.11.2013 року, з обґрунтуванням поважності причин пропущеного строку та підстав для задоволеня скарги об'єктивно було можливим лише після проведення вищезазначеної почеркознавчої експертизи.

Як розяснив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013 року, право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (абзац 2 частини першої статті 385 ЦПК). Пропуск зазначених строків, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила статті 72 ЦПК. Тому скарга, подана після закінчення відповідного строку, залишається без розгляду, якщо суд за клопотанням заявника не знайде підстав для його поновлення.

Слід також мати на увазі, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК.

Наприклад, десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови: про відмову у відкритті виконавчого провадження (стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження»), про повернення стягувачу виконавчого документа (стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження»), про закінчення виконавчого провадження (стаття 49), про арешт коштів чи майна боржника (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»), з дня отримання повідомлення про результати рецензування оцінки майна боржника (частина четверта статті 58 Закону України «Про виконавче провадження»).

При вирішенні судом питання, на якій стадії процесу слід залишити скаргу без розгляду, необхідно керуватися такими обставинами. Якщо оскаржуються дії чи рішення з чітко визначеним строком оскарження, наприклад, з моменту одержання певної копії постанови державного виконавця, або зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, судя має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі. Це повністю відповідає положенням статей 11, 72 ЦПК щодо диспозитивності цивільного судочинства. При цьому заявнику розяснюється його право на подання клопотання про поновлення пропущеного строку.

Якщо зі скарги чітко не вбачається чи пропущений строк звернення до суду, то суд має два варіанти процесуальних дій: залишити скаргу без руху та запропонувати заявнику усунути недолік скарги й зазначити з посиланням на відповідні докази дату, коли йому стало відомо про порушення свого права чи свободи. Суд у судовому розгляді може зясувати зазначене питання з відповідним рішенням: залишити скаргу без розгляду у звязку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено.

У разі, якщо подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, то у будь-якому випадку це клопотання вирішується в судовому засіданні відповідно до вимог статті 73 ЦПК.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, то суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав ЦПК не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

За таких обставин, керуючись необхідністю дотримання конституційних гарантій на судове оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб, суд дійшов висновку, що підстави для залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду у звязку з пропущенням строку на оскарження відсутні, а тому слід продовжити розгляд скарги по суті.

Судом встановлено, що 01.11.2013 року Новоград-Волинським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 2-594/10 від 26.02.2010 року про стягнення з ДП «Маркол» на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики № 3юр від 27.06.2008 року в розмірі 683603 грн. 50 коп. (а.с.7).

Виконавчий лист № 2-594 від 26.02.2010 року, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з ДП «Маркол» на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 683603,50 грн. був предявлений на виконання до відділу ДВС ОСОБА_1 на підставі його заяви від 22.04.2010 року.

26.04.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ЄДРВП 18879119 ВП № 13-971 (а.с.30).

04.11.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п. 2. ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», так як у боржника майно, на яке можливо звернути стягнення відсутнє, згідно довідок БТІ, ДАІ, ВЗР та акта державного виконавця та встановлено термін повторного предявлення виконавчого документа до виконання строк до 04.11.2013року (а.с.31).

Повторно виконавчий лист № 2-594 від 26.02.2010 року був предявлений до виконання до відділу ДВС 10.02.2011 року.

14.02.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ЄДРВП 24423048 ВП № 795/13 (а.с.34).

28.02.2011 року до ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ було подано заяву про повернення даного виконавчого листа без подальшого виконання, яка зареєстрована у ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ за вхід. № 760/04-21/13 від 01.03.2011 року (а.с.35).

03.03.2011 року державним виконавцем за заявою стягувача від 28.02.2011 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент існування спірних правовідносин (а.с.36-37).

01.11.2013 року ОСОБА_1 отримав дублікат виконавчого листа, а 04.11.2013 року звернувся до ВДВС з заявою про примусове виконання рішення, надавши отриманий дублікат виконавчого листа.

05.11.2013 року до відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_1 про повторне прийняття дублікату виконавчого листа № 2-594, виданого 01.11.2013 року.

07.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент існування спірних правовідносин.

Як встановлено судом і вбачається з наданих скаржником матеріалів, слідчим відділом Новоград-Волинського МВ 22.08.2014 року за результатами розгляду заяви про злочин в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 0000928 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (підроблення документів), де ОСОБА_1 визнаний потерпілим.

В ході досудового розслідування проведено почеркознавчу експертизу. З висновку експерта слідує, що рукописний текст та підпис наданої заяви на імя начальника ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ від 28.02.2011 року, виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою. Копію вищезазначеного висновку експерта ОСОБА_1 отримав 16.01.2015 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин) державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві за письмовою заявою стягувача.

Як вбачалось із змісту ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Як встановлено ч. 1 ст. 31 цього Закону у редакції, чинній на момент розгляду даної скарги, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як встановлено ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. А згідно ч. 3 ст. 6 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішення дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Перш за все, при розгляді даної скарги на рішення, дії державного виконавця суд враховував те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обовязковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобовязаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

ОСОБА_1 стверджував, що постанову про повернення виконавчого документу від 03.03.2011 року не отримував.

ВДВС не надали суду доказів виконання вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто винесення постанови про повернення). Супровідного листа про надіслання ОСОБА_1 копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.03.2011 року суду надано не було, мотивуючи тим, що виконавче провадження правомірно знищене, а його копія вилучена органами внутрішніх справ в рамках кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає, що сукупність вказаних обставин позбавляє можливості ДВС надати ОСОБА_1 оскаржувану постанову в оригіналі, як цього вимагає скаржник у прохальній частині скарги, однак це не є перешкодою у наданні йому належним чином завіреної копії вказаної постанови.

Як встановлено судом, із висновку експерта слідує, що рукописний текст та підпис наданої заяви на імя начальника ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ від 28.02.2011 року, виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою.

За таких обставин, враховуючи, що стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_1 довів суду, що він не звертався із заявою про повернення виконавчого документа, суд приходить до висновку, що постанову про повернення виконавчого документа від 03.03.2011 року, винесена державним виконавцем за заявою від 28.02.2011 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент існування спірних правовідносин слід визнати неправомірною та скасувати.

Відтак, підлягає визнанню неправомірною та скасуванню і постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.11.2013 року, винесена державним виконавцем на підставі п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент існування спірних правовідносин тобто на підставі постанови про повернення виконавчого документа від 03.03.2011 року.

Наявність наданої у судовому засіданні представником боржника розписки, в якій йдеться про повне погашення останнім боргу перед ОСОБА_1 за рішенням суду жодним чином не спростовує доведених скаржником обставин та наданих на їх підтвердження доказів, які стали підставою для задоволення вимог про скасування оскаржуваних постанов. Окрім того, даний документ не предявлявся до ВДВС в рамках виконавчого провадження, а тому не може бути покладений в основу прийнятого за результатами розгляду даної скарги рішення.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобовязання субєкта оскарження виконати судове рішення шляхом відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа по даній справі, то суд вважає її передчасною.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 14, 209-210, 383-387 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 5, 6, 25-27, 31, 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (в редакціях, чинних на момент виникнення відповідних правовідносин), суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ - задовольнити частково.

Визнати неправомірними та скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 03.03.2011 року, винесену державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ за заявою від 28.02.2011 року та постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.11.2013 року, винесену державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ керуючись п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобовязати ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ надати ОСОБА_1 належним чином завірену копію постанови про повернення виконавчого документа від 03.03.2011 року.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя підпис ОСОБА_7

Ухвала законної сили не набрала

« З оригіналом згідно »

Суддя Ю.Г. Романюк