АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7309/15 Справа № 205/813/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Котушенко С.П., Козлова С.П.

при секретарі: Безрукавому Є.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позов обгрунтовував тим, що 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики за яким позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 50 000 грн., що в доларовому еквіваленті за курсом НБУ на день передачі грошей складало 9900,99 доларів США зі строком повернення п'ять років- до 24 жовтня 2012 року. Станом на час звернення з позовом позика відповідачем не повернута.

Також, в жовтні 2007 року позивач надав відповідачу у тимчасове користування машину швейну для пристрочування устілок «Strobel», тип 141-23 та машину швейну «Минерва», тип 72402-101. Відповідач відмовляється у добровільному порядку повертати майно та продовжує ним користуватись.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 165 632,67 грн., три проценти річних у розмірі 11 367,39, інфляційні нарахування у розмірі 42 418,53 грн. на загальну суму 219 418,59 грн.; витребувати у ОСОБА_2 машину швейну для пристрочування устілок «Strobel», тип 141-23, та машину швейну «Минерва», тип 72402-101.

Представник відповідача вимоги не визнав.

Рішенням суду вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача борг у розмірі 50000 грн., інфляційні нарахування у розмірі 12 805 грн., три проценти річних у розмірі 3 431 грн. 50 коп

та судові витрати - 662,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог стосовно іфляційни нарахувань та стягненні трьох процентів річних.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 23 жовтні 2007 року уклав договір позики з ОСОБА_2 на суму 50 000 грн. строком до 24 жовтня 2012 року /а.с.6/. На виконання умов договору позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 50000 грн.

В обумовлений сторонами строк позичальник кошти не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначення кількості речей.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором( ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок( ч.3 ст. 1049 ЦК України).

Оскільки відповідач позичені кошти не повернув, вони стягнуті на користь позивача судом відповідно до ст.524 ЦК України у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням боргу у розмірі 50 000 гривень, строку прострочення виконання зобов'язань суд визначив розмір 3 процентів річних в сумі 3 431,50 грн., інфляційні нарахування - 12805 грн..

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним( ст. 387 ЦК України).

За ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів

Оскільки позивачем до матеріалів справи не надано доказів про незаконне утримання відповідачем належного позивачу майна, суд в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовив.

Судові витрати- сплата судового збору, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, покладено на відповідача.

Доводи апеляційної скарги стосовно необгрунтованого стягнення судом інфляційних нарахувань на суму боргу та проценти річних, як не передбачених умовами договору є необгрунтованими,оскільки інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобовязання.

Правова позиція про те, що до складу грошового зобовязання входять інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 травня 2006 року у справі № 10/557-26/155 за позовом акціонерного товариства закритого типу "Адрем" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення сум., у тому числі заборгованості з урахуванням індексу інфляції річних та пені.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Стосовно посилань в скарзі на неправильний розрахунок інфляційних нарахувань на суму боргу та проценти річних, то вони не спростовані апелянтом, який надав розрахунки за січень 2013- грудень 2014 року, в той час як позивач просив про стягнення з листопада 2012 по грудень 2014 року, тому і в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

При розгляді спору, суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сто рін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Володимировича-відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та витребування майна із чужого незаконного володіння - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Котушенко С.П.

Козлов С.П.