Провадження № 2/470/8/15
Справа № 470/1154/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача - адвоката ОСОБА_4, представника відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції в Миколаївській області Морозинського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", відділу Державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції в Миколаївській області про визнання права власності на нежитлове приміщення та зняття з нього арешту ,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2014 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2, відділу Державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції про визнання права власності на нежитлове приміщення та зняття з нього арешту. У позові зазначила, що 16.10.2014 року на підставі виконавчих листів, виданих Березнегуватським районним судом Миколаївської області за рішенням суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_10 боргу, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області було складено акт опису та арешту майна, а саме нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1. Однак арештоване майно з 2003 року на підставі договору дарування належить їй, а не боржникові, а всі записи про право власності ОСОБА_2 на частку нежитлової будівлі є помилковими. Посилаючись на те, що помилки щодо її частки у нежитловій будівлі виправленні, крім цього її частка виділена в окремий об'єкт, що має самостійну адресу, просила визнати за нею право власності на частину нежитлового приміщення, позначену як «39,12%», «39,12 часток», «39/12 частин», «36/100», «-/39.12», «3912/10000», розташовану по АДРЕСА_2 та зняти з неї арешт.

Ухвалами суду від 27.11.2014 року і 04.12.2014 року до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено ОСОБА_3, ОСОБА_8 ОСОБА_9, публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Представник позивача ОСОБА_1 ( за довіреністю) позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач по справі ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_4 заперечували проти позову з тих підстав, що договір дарування нежитлового приміщення не було зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому позивач не набула права власності на нерухоме майно.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судове засідання не з'явились до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Представник відділу державної виконавчої служби Чаловський Є.С., Морозинський А.О. в судове засідання з'явились, позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.

Судом встановлено, що на підставі виконавчих листів № 2/470/68/14 від 21 січня 2014 року, № 2/470/115/14 від 29.04.2014 року виданих Березнегуватським районним судом Миколаївської області постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції від 03.03.2014 року та 17 вересня 2014 року були відкритті виконавчі провадження № 42302392, № 44758998, №44760672 про стягнення боргу з боржника ОСОБА_2 на користь стягувачів ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8 (а.с.190-195).

25 вересня 2014 року виконавче провадження №44758998 з примусового виконання виконавчого листа № 2/470/115/14 виданого 04.09.2014 року було об'єднано з виконавчим провадженням № 44760672 у зведене виконавче провадження № 44873451, до якого було приєднано виконавче провадження №42302392 з примусового виконання виконавчого листа № 2/470/68/14 виданого 21.01.2014 року (а.с.196-197).

16 жовтня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції при примусовому виконання вказаного зведеного виконавчого провадження в присутності стягувачів ОСОБА_3, ОСОБА_8, було проведено опис та накладено арешт на -/39,12 частин нежилого приміщення розташованого по АДРЕСА_1, належного за записами у Реєстрі прав власності, боржнику ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу АВВ 772764 від 24.11.1999 року посвідченого Березнегуватською державною нотаріальною конторою, загальною площею 164,50 кв. м., загальною вартістю 10400 грн. Про що державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна ( а.с.5-8).

З копії договору купівлі - продажу 78/24 ч. приміщення (серія бланка АВВ № 772764), що знаходиться в інвентарній справі № 12 Березнегуватської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, убачається, що 24 листопада 1999 року ОСОБА_2 купив у Березнегуватського районного споживчого товариства 78/24 часток приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_1. Вказаний договір того ж дня був посвідчений державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 939 (а.с.148). В подальшому, 39/12 часток вказаного нежитлового приміщення ОСОБА_2 продав ОСОБА_13 та ОСОБА_14, що підтверджується копією договору купівлі - продажу АВІ № 707416 від 04 березня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі № 249 (а.с.180). Інші 39/12 частин спірного нежилого приміщення ОСОБА_2 подарував позивачу, про що свідчить копія договору дарування частини нежилого приміщення ВАР № 819729 від 09 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за № 1128. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності позивачки на 39/12 частин нежилого приміщення за адресою АДРЕСА_1 було зареєстроване Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 29.12.2003 року за №4237487 (а.с.10).

21 листопада 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області № 126 позивачці за її заявою було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на 36/100 часток нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, право власності на яке 24 листопада 2007 року було зареєстроване Березнегуватською філією міжміського бюро технічної інвентаризації ( а.с.15-17).

Рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради № 24 від 15 жовтня 2014 року нежитловому приміщенню частка якого складає 3912/10000 площею 64,35 кв. м. розташованому по АДРЕСА_1, належного позивачу було присвоєно окрему адресу АДРЕСА_2 (а.с.25). 21 жовтня 2014 державним реєстратором реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції було вчинено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем на 3912/10000 часток спірного нежитлового приміщення та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.20-25,99).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, на нежиле приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 164,50 кв.м. у записі № 16, книзі 1 зареєстровані відомості про право власності за: ОСОБА_15 на -/21,76 частини приміщення, за ОСОБА_2 на -/39,12 частин приміщення, за ОСОБА_14 і ОСОБА_13 по -/19,56 частин приміщення, та за позивачем на 39/12 частин приміщення (а.с.104-105). Крім цього, у Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно у записі № 163 в книзі 1 зареєстровані відомості про право власності позивачки на 36/100 частин спірного нерухомого майна ( а.с.105), та на 3912/10000 частин приміщення згідно запису 74 0 97 0 7 ( а.с.102).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року по справі № 814/3336/14, скасовано запис в реєстрі прав власності про реєстрацію за ОСОБА_2, права власності на -/39,12 частин нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1, з підстав відсутності у останнього права власності на частку у спірному майні (а.с.93). Вказана постанова суду виконана реєстраційною службою Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, про що свідчить запис в Реєстрі прав на нерухоме майно про погашення 23 грудня 2014 року запису про право власності відповідача ОСОБА_2 на частину нежитлового приміщення ( а.с.104 - на звороті).

За довідками Березнегуватської філії комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 32 від 08.10.2014 року і № 35 від 21.10.2014 року позивач є власником 3912/10000 частин спірного нежитлового приміщення загальною площею 64,35 кв. м., які у записі № 16 книги 1 невірно були вказані як -/39,12 та 36/100 (а.с.18,19). Зазначені обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які також повідомили, що відповідач ОСОБА_2 не є власником жодної з частин нежитлової будівлі по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції)- особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

На підставі викладеного вище, суд доходить висновку, що вимоги позивача, яка з 2003 року є власником 3912/10000 частин нежитлового приміщення щодо звільнення нерухомого майна з - під арешту є обґрунтованими.

Доводи відповідача ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4 про те, що після укладення договору дарування право власності на нерухоме майно не було своєчасно зареєстроване за позивачем, а тому його власником залишався ОСОБА_2 суд вважає безпідставними.

Так відповідно до ст.243 ЦК УРСР 1963 року ( що діяв на час укладення договору )- за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. За ст.ст. 244,227 ЦК УРСР 1963 року - договір дарування нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

За п. 7 Договору дарування укладеному між позивачем та ОСОБА_2 право власності на 39/12 частин нежилого приміщення виникло у Обдарованої з моменту нотаріального посвідчення договору ( а.с.9). Тобто виникнення права власності на підставі договору дарування не пов'язувалось з його державною реєстрацією.

Отже, виходячи з вищевикладеного, відповідач ОСОБА_2 у грудні 2003 року розпорядився своїм майном (частиною нежитлового приміщення) на власний розсуд та з дотриманням вимог ЦК УРСР здійснив безоплатне відчуження свого майна на користь позивача на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, який на даний час є чинним.

За таких обставин, право власності ОСОБА_2 на 39,12 частин спірного нежитлового приміщення припинилось з моменту його відчуження - 09.12.2003 року, тому не зважаючи на наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 16 жовтня 2014 року, непогашеного запису про належність на праві власності нерухомого майна відповідачу, останній на час опису нежитлового приміщення та накладення на нього арешту державним виконавцем, його власником не був. Сам по собі факт зволікання позивача з реєстрацією права власності на нежитлове приміщення, отримання свідоцтва на право власності на нерухоме майно у 2007 року та наявність помилок при обрахуванні належної їй частки, не можуть обмежувати або спростовувати її права, як власника нерухомого майна. З огляду на викладене, вимоги позивачки про зняття арешту з належної їй частини нежитлового приміщення підлягають задоволенню.

Разом з тим, оскільки позивач набула право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку, вказаний факт офіційно визнаний державою шляхом вчинення державної реєстрації, а невизначеності та помилки що існували при обчисленні належної їй частки усунуті державним реєстратором під час перереєстрації належних їй прав - немає потреби застосовувати захист права власності шляхом визнання за позивачкою права власності на частку нежитлового приміщення розташованого по АДРЕСА_2. Тому у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Крім цього, оскільки під час дослідження в судовому засіданні матеріалів зведеного виконавчого провадження було встановлено, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не є стягувачем у виконавчому провадженні, відповідно є неналежним відповідачем, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до банку слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", відділу Державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції в Миколаївській області про визнання права власності на нежитлове приміщення та зняття з нього арешту- задовольнити частково.

Виключити з акту опису й арешту майна від 16 жовтня 2014 року та звільнити з під -арешту -/39,12 частин нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Ф. Орлова