У х в а л а

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Парінової І.К.,Ступак О.В.,
Попович О.В.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення індексації, компенсації по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення індексації та компенсації по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 3 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПАТ «МК «Азовсталь» на користь ОСОБА_6 індексацію заробітної плати та компенсацію втрати її частини у сумі 263,25 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 1086,03 грн та 100 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив змінити рішення апеляційного суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, витрат на правову допомогу та у цій частині задовольнити позов повністю, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 18 червня 1985 року та 25 листопада 2010 року ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з ПАТ «МК «Азовсталь». За цей період позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата. Разом із тим, індексація заробітної плати з березня 2003 по вересень 2005 року ОСОБА_6 не сплачувалася.

З огляду на те, що ПАТ «МК «Азовсталь» не виплатило йому заборгованість з індексації заробітної плати та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про їх стягнення, а також просив стягнути середній заробіток за час затримки їх виплати та відшкодувати моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що заробітну плату позивача було проіндексовано згідно із законодавством, у тому числі випереджуючим шляхом, тому вимоги щодо сплати індексації, компенсації втрати частини грошових доходів та середній заробіток за час затримки їх сплати є безпідставними.

Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову, адже вважав, що з відповідача має бути стягнуто 263,25 грн заборгованості ПАТ «МК «Азовсталь» з індексації заробітної плати з компенсацією у період з березня 2003 по вересень 2005 року, яка позивачу не сплачена при звільненні у листопаді 2010 року. Також апеляційний суд стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім цього, суд дійшов висновку, що внаслідок невиплати відповідачем частини заробітної плати позивачу завдана моральна шкода, розмір якої оцінено у 200 грн.

Із такими висновками суду апеляційної інстанції слід погодитися.

Відповідно до статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (норма статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Положеннями статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством (частина 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 263,25 грн у період з березня 2003 року по вересень 2005 року, які не були своєчасно сплачені ОСОБА_6

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Суд апеляційної інстанції встановив, що при звільненні ОСОБА_6 відповідач не виплатив йому частину заробітної плати у вигляді індексації у сумі 110,67 грн, що разом із компенсацією становить 263,25 грн, яка в даному випадку є спірною.

Ухвалюючи рішення щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд вірно визначив розмір відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, врахувавши, що: вимоги про стягнення заробітної плати були задоволені частково; співмірність; розмір спірної суми, на яку позивач мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком та тривалість часу, протягом якого позивач не звертався за отриманням належних йому при звільненні сум.

Крім цього, апеляційний суд правильно стягнув з відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 200 грн, врахувавши при цьому вимоги статті 237-1 КЗпП України, фактичні обставини справи, характер порушення права позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, докладених для відновлення трудових прав.

Таким чином оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Під час розгляду справи у касаційному порядку суд позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів у порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України та відповідно до норм статті 335 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 337 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:І.К. Парінова
О.В. Попович
О.В. Ступак
С.П. Штелик