Справа № 303/1364/15-ц
Номер рядка стат.звіту - 26
РІШЕННЯ(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Мошура Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0 згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 15000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,80 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 12.12.2016 року. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором 12.12.2006 року між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки. Згідно цього договору банку передано в іпотеку належне відповідачам на праві спільної сумісної власності нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 69,3 кв.м, що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Чернишевського, 40/36. ОСОБА_1 перестав сплачувати платежі відповідно до кредитного договору, чим порушив умови кредитного договору. У звязку з цим у боржника виникла заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 8428,91 доларів США та 2993,08 грн. Відповідачам направлялись вимоги в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про усунення порушень та сплату заборгованості, однак відповідачі вказані претензії не виконали. В звязку з цим позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Чернишевського, 40/36.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про причину неявки суд не повідомили, про що свідчать поштові повідомлення про вручення. При цьому враховуючи те, що в задоволенні клопотання про залучення до участі третьої особи було відмовлено, підстав для відкладення розгляду справи у суду не було. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно до Постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2014 року по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в частині заявлених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2014 року цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 12.12.2006 року з ОСОБА_1 на користь банку в розмірі 8778,95 доларів США набрало законної сили.

Також судом встановлено, що 12.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому перейменований у ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 15000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,8 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 12.12.2016 року. Як вже було зазначено вище, факт порушення виконання зобовязань за кредитним договором № 0 від 12.12.2006 року, а також розмір заборгованості встановлені рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2014 року. Аналогічно із прийнятої до розгляду судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач зазначає заборгованість за кредитним договором в розмірі 8428,91 доларів США, з яких 7410,74 доларів США заборгованість за кредитом, у тому числі 3160,74 доларів США прострочена заборгованість за кредитом; 1018,17 доларів США прострочена заборгованість за процентами; а також пеня в розмірі 2993,08 грн., з яких 2662,94 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 330,14 грн. - пеня за несвоєчасне поагшення заборгованості за процентами.

При цьому судом встановлено, що в якості забезпечення зобовязань за кредитним договором № 0 від 12.12.2006 року між банком та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки. Згідно з договору банку передано в іпотеку належне відповідачам на праві спільної сумісної власності нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Чернишевського, 40/36. Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки сторони узгодили ринкову вартість предмету іпотеки в розмірі 121200,00 грн.

Із вимог про про усунення порушення зобовязань за кредитним договором від 08.01.2014 року № 30-11/6920, № 30-11/6921, № 30-11/6922, № 30-11/6922, № 30-11/6923, № 30-11/6924 вбачається, що відповідачі належним чином були повідомлені банком про наявність заборгованості та нарахованих відсотків за договором кредиту та повідомлено про наслідки у разі її несплати.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

3гідно з ч. 1 ст. 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 2 договору іпотеки іпотекодержатель (позивач) з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч. 2 ст. 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.2 договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (застереженням в іпотечному договорі). Таким чином, цивільним законодавством України та умовами договору обумовлено, що вибір у даному випадку одного із кількох можливих способів захисту цивільного права залежить від волевиявлення іпотекодержателя.

Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Вирішуючи спір, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, яка відображена в Постанові від 27.05.2015 року (справа № 6-61цс15) про те, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Так відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Разом з тим, 07.06.2014 року набув чинності ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до п. 1.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав споживчий кредит в іноземній валюті, для забезпечення його виконання відповідачі передали в іпотеку квартиру загальною площею 69,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Чернишевського, 40/36. Також відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 знаходиться квартира за адресою: м. Мукачево, вул. Чернишевського, 40/36, яке використовується як постійне місце проживання відповідачів, інше нерухоме житлове майно відсутнє. Крім того також встановлено, що відповідачі не є субєктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

У звязку з цим слід зазначити, що за своїм змістом ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети, забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України ), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений вищевказаним законодавчим актом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_4 вказаний ОСОБА_4 не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Таким чином з урахуванням обставин щодо отримання позичальником кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання відповідачів у вказаному будинку (предмет іпотеки), загальна площа якого не перевищує 250 кв.м., це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання відповідачів та відсутності доказів щодо наявності іншого нерухомого житлового майна у відповідачів, суд вважає, що до встановлених судом правовідносин поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Однак, як зазначалося вище, встановлені судом обставини щодо поширення на спірні правовідносини по справі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є перешкодою для задоволення вимоги про звернення стягнення на іпотечне майна, а є підставою для неможливості виконання рішення суду у цій частині протягом дії мораторію.

Враховуючи вище наведене оцінюючи допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли підтвердження в судовому засіданні, є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. В той же час виконання рішення про звернення на предмет іпотеки слід визнати таким, що на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 174, 209, 212-215, 218, 223,224,225,226, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 12.12.2006 року в розмірі 8428,91 доларів США, з яких 7410,74 доларів США заборгованість за кредитом, у тому числі 3160,74 доларів США прострочена заборгованість за кредитом; 1018,17 доларів США прострочена заборгованість за процентами; а також пеня в розмірі 2993,08 грн., з яких 2662,94 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 330,14 грн. - пеня за несвоєчасне поагшення заборгованості за процентами, звернути стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнану квартиру, житловою площею 41,90 кв.м., загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Чернишевського, 40/36, Закарпатська область, та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заставною початковою вартістю 121200,00 грн.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше за вартість визначену в іпотечному договорі.

Виконання рішення про звернення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

На рішення суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний