Ухвала

іменем України

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_6 13 418 грн 50 коп. заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 05 січня 2005 року між сторонами укладено договір, за яким банк надав відповідачу 6 200 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, а відповідач зобов'язався їх повернути та сплатити за користування коштами 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31 березня 2014 року утворився борг у сумі 13 418 грн 50 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме доказів укладення кредитного договору, позовні вимоги містять суперечності щодо дати укладення кредитного договору та розрахунку боргу, який просить стягнути позивач.

Проте з такими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилають як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 05 січня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу 6200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 36 % річних на суму залишку заборгованості.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, внаслідок чого станом на 31 березня 2014 року утворився борг у розмірі 13 418 грн 50 коп., з яких 2 940 грн 75 коп. - заборгованість за кредитом, 9 362 грн 58 коп. - заборгованість за процентами за користування коштами, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 615 грн 17 коп - штраф (процентна складова).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не уточнив позовних вимог і не перевірив дати укладення кредитного договору та отримання коштів, доводів позивача про наявність боргу, не перевірив порядку надання кредиту відповідачу.

Не врахував, що кредитні кошти були перераховані відповідачу на платіжну картку, яка діє в межах визначеного строку, не встановив строк дії кредитного договору та платіжної картки, не з'ясував, чи продовжувався цей строк та чи видавалась відповідачу нова банківська картка, чи відбулась пролонгація дії договору з урахуванням позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14.

Не перевірив умов договору щодо повернення коштів та нарахування і сплати відсотків за користування ними, правильність розрахунку боргу за кредитом та відсотками, період, за який вони нараховані, не надав жодної оцінки цим обставинам.

При цьому, пославшись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження укладення кредитного договору, не мотивував, чому не взяв до уваги докази його укладення - заяву позичальника та Умови і Правила надання банківських послуг - і чим вони спростовуються, не з'ясував, чи отримав відповідач кошти та чи виконував умови договору, не перевірив доводів позивача щодо цих обставин, а також наявності судового наказу про стягнення частини суми боргу, не надав їм належної оцінки.

А вказавши, що заява позичальника на надання коштів не містить його паспортних даних та інших відомостей, що ставить під сумнів факт підписання ним кредитного договору, не врахував вимог ст. 204 ЦК України про презумпцію правомірності правочину, та те, що він ніким не оскаржений та не визнаний недійсним, і містить підпис відповідача, не перевірив наявності в матеріалах справи доказів на спростування цих обставин, дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову з цих підстав, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а пославшись на те, що відсутні докази підписання та отримання відповідачем кредитних коштів, постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року, скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко