Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 04 листопада 2014 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2.і ОСОБА_3 у липні 2014 р.

Просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь відповідачів, посвідченого 26.05.14 р. і зареєстрованого в реєстрі за № 2852 приватним нотаріусом ОСОБА_5; стягнути з відповідачів судові витрати (а.с.2-3, 109).

На обґрунтування зазначала, що 21.05.14 р. її батько - ОСОБА_6, був госпіталізований до хірургічного відділення Виноградівської РЛ із діагнозом «цукровий діабет 3-го типу». Для знеболення йому призначалися наркотичні препарати. Заповіт, складений нотаріусом 26.05.14 р., викликає у неї сумнів, оскільки батько знаходився у важкому стані та не усвідомлював значення своїх дій.

Рішенням Виноградівського районного суду від 04.11.2014 р. (з урахуванням ухвали цього ж суду від 17.11.14 р. про виправлення описки) позов задоволено (а.с.120-123, 133).

Апелянти просять скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Доводять про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального (ч.2 ст. 31 ЦПК України) та матеріального права. Указують, що зміст заповіту відповідав волі заповідача (а.с.138-141).

У письмовому запереченні ОСОБА_4, а в судовому засіданні її представник - адвокат ОСОБА_7, не визнали скарги та просять залишити рішення суду без змін. Повторна заява ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи є необґрунтованою.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із недотримання законодавчо встановлених вимог щодо форми, порядку складання і посвідчення заповіту, оскільки на все про все нотаріус витратила близько 15 хв., проект заповіту був підготовлений зі слів ОСОБА_3, а не самого заповідача

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через його невідповідність обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Предметом і підставою позову є визнання заповіту недійсним у зв'язку з тим, що заповідач ОСОБА_6 учинив цей правочин у момент, коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (ст. 225 ч.1, ст.1257 ч.2 ЦК України).

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ст. 1257 ч.2 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 цього Кодексу, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 225 ч.1 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї норми поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 цього Кодексу.

Дієздатність заповідача ОСОБА_6 не оспорюється.

Установлено, що 26.05.2014 р. о 12 год. 45 хв. ОСОБА_6 склав нотаріально посвідчений заповіт, згідно з яким усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що йому буде належати на день смерті, і на що відповідно до закону він матиме право, заповів у рівних частках ОСОБА_3 і ОСОБА_2 При цьому, на заповіті міститься напис ОСОБА_6: «Даний заповіт з моїх слів нотаріусом складено вірно, прочитано мною уголос та власноручно підписано» (а.с.5, 64).

У пред'явленому позові ОСОБА_4 клопотала про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для вирішення питання щодо фізичної можливості читання уголос і власноручного підписання тексту заповіту при такому стані, який відображений у медичній картці стаціонарного хворого № 71290, і можливості усвідомлювати ОСОБА_6 значення своїх дій і керування ними на момент складання заповіту.

Однак, у судовому засіданні 31.10.2014 р. ОСОБА_4 відмовилась від цього клопотання, подавши заяву про зменшення розміру позовних вимог у частині залишення без розгляду позовної вимоги щодо призначення експертизи (а.с.109).

За приписами ст. 31 ч.2 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Відмова сторони від раніше заявленого клопотання не є ні зменшенням розміру позовних вимог, ні відмовою від позову (позовної вимоги), ні зміною предмету чи підстави позову.

Тобто, предмет і підстава позову залишились без змін.

При цьому, в ході судового розгляду не було здобуто доказів і позивачем не доведено, що заповідач ОСОБА_6 у момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Натомість, доводи позивача з цього приводу спростовуються як письмовими доказами (медичною картою стаціонарного хворого № 7129) так і показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (лікарів), ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (а.с.6-14, 77-81).

Тобто, в межах спірних правовідносин волевиявлення заповідача ОСОБА_6 було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Між тим, суд першої інстанції вирішив спір по суті з підстави (складення заповіту з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення), яка була заявлена позивачкою лише в судових дебатах, тобто без відповідної, поданої і належним чином оформленої письмової заяви, як це визначено ч.2 ст. 31 ЦПК України, чим у порушення ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_4 (а.с.116-118).

У контексті наведеного колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржене рішення як незаконне та необґрунтоване й ухвалити нове про відмову позові за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 225 ч.1, 1257 ч.2 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 31, 33, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

2. Рішення Виноградівського районного суду від 04 листопада 2014 р. скасувати.

3. У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним відмовити.

4. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: