Провадження № 22-ц/773/540/15 Категорія: 27 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю: представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ Укрсоцбанк") про визнання договорів поруки припиненими, за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

29 серпня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання договорів поруки припиненими.

Свій позов мотивували тим, що 09 червня 2011 року між відповідачем та ОСОБА_5 був укладений договір кредиту № 078СІ1, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 180000 грн., із сплатою 18,3% річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 08 червня 2021 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, між банком та позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, в цей же день, були укладені договори поруки, відповідно до умов яких, останні поручилися перед банком за виконання позичальником зобов'язання за умовами кредитного договору, щодо повернення кредиту та сплати процентів. У липні 2014 року відповідач звернувся із позовом до суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки де з вимог банку вбачається, що у червні 2012 року було встановлено відсоткову ставку 22,50 %, у червні 2013 року - 24,20 %, у червні 2014 року - 26,33 %. Позивачі зазначають, що кредитні зобов'язання відповідачем безпідставно та в односторонньому порядку були змінені, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальністі без їх згоди і за відсутності в договорах поруки вказівок на те, що такі збільшення відсоткової ставки за кредитним договором можливе без повідомлення поручителів, тому вважають, що договора поруки мають бути припиненими з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року в задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договорів поруки припиненими - відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповноту з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Крім того, зазначають, що банк без згоди поручителя не має право змінити процентну ставку в односторонньому порядку та в порушення ч. 1 ст. 559 ЦК України збільшив обсяг їхньої відповідальності, просять його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

В ході апеляційного розгляду даної справи представник позивачів ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі із зазначених у ній підстав, тоді як представник відповідача ОСОБА_2 просила відхилити апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивачів підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 09 червня 2011 року між відповідачем та ОСОБА_5 був укладений договір кредиту №078СІ1, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 180000 грн., із сплатою 18,3 % річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 08 червня 2021 року. (а.с.7-11).

Із пункту 2.7. кредитного договору передбачено, що враховуючи, що базова процентна ставка кредитування є змінною, розмір процентної ставки за кредитом переглядається кредитором щорічно 01 червня. При зміні розміру базової процентної ставки кредитування Національним банком України протягом поточного щорічного періоду, процентна ставка за кредитом не змінюється.

Пунктом 2.7.1. кредитного договору передбачено, що новий розмір процентної ставки за кредитом встановлюється кредитором щороку, починаючи з першого числа кожного наступного річного періоду, визначеного п.2.7 цього договору, без укладення відповідного договору про внесення змін до цього договору (а.с.8).

Відповідно до п. 2.7.2 кредитного договору, мінімальний можливий розмір процентної ставки встановлюється в розмірі не менш ніж 12 % річних та застосовується у разі якщо розмір процентної ставки за Договором, що застосовуватиметься кредитором в наступному черговому річному періоді буде меншим від розміру процентної ставки, зазначеному в цьому пункті договору. Пунктом 2.7.3 кредитного договору передбачено, що максимальний можливий розмір процентної ставки встановлюється в розмірі не більше ніж 27 % річних та застосовується у разі, якщо розмір процентної ставки за договором, що застосовуватиметься кредитором в наступному черговому річному періоді перевищуватиме розмір процентної ставки, зазначеної в цьому пункті договору (а.с.8).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторонами було погоджено при укладенні договору право банку на зміну плаваючої процентної ставки у межах визначених п.п. 2.7.2.-2.7.3. кредитного договору, без укладення додаткових угод.

В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, були укладені договори поруки із позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 за № 078СІ1/ПОР/2 та № 078СІ1/ПОР/3, відповідно до умов яких позивачі зобов'язалися перед відповідачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_5 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку передбачених договором кредиту №078СІ1 від 09 червня 2011 року та договору відновлювальної кредитної лінії №078СІ1/ВКЛ від 09 червня 2011 року. Відповідно до п. 1.2. вказаних договорів поруки, поручителі ознайомлені з умовами договорів кредиту, жодних заперечень, а також непорозумінь їх положень немає (а.с.12-15).

Так, пунктами 2.1.1.2 договорів поруки передбачено сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 18,3 % річних на перший річний період користування кредитом, тобто строком до 01 червня 2012 року. Вказаним пунктом договору також визначено, що на кожний наступний період процента ставка за кредитом встановлюється у визначеному порядку (а.с.12,14).

В той же час, із пунктів 2.3. договорів поруки вбачається, що у разі збільшення розміру забезпеченого порукою зобов'язання без внесення змін до договору, порука зберігається, а поручитель відповідає перед кредитором лише частково, в обсязі, визначному в п. 2.1. цього договору, тобто із врахуванням перегляду процентної ставки та її змін відповідно до умов кредитного договору (а.с.12,14).

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга позивачів підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Як передбачено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У відповідності до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо, без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Виходячи з наведених вимог законодавства та встановлених обставин справи, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_3, ОСОБА_4, в позові обгрунтовував свої вимоги тим, що в даному випадку відсутні умови у вигляді внесення без згоди поручителів змін до основного зобов"язання та збільшення обсягу їх відповідальності в наслідок таких змін, оскільки умовами кредитного договору передбачено право банку змінювати плаваючу відсоткову ставку без додаткової згоди поручителів, за користування кредитом в межах від 12 % річних до 27 % і саме з такими умовами позивачі погодилися укладаючи оспорювані ними правочини.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає законними та обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, щодо неврахування судом першої інстанції обставин збільшення банком без погодження з поручителями, п.п. 3.3.2, договорів поруки, відсоткової ставки та порушенням у зв"язку з цим умов п.п. 3.3.12, 2.7 кредитного договору і ч. 1 ст. 559 ЦК України, не впливоють на правильність висновків суду, оскільки зі змісту п.п.1.1, 2.7, 2.7.1, 2.7.2, 2.7.3 кредитного договору, з умовами якого поручителі погоджуються відповідно до п.п. 1.1, 1.2. укладених ними з відповідачем правочинів, слідує, що в даному випадку процентна ставка є плаваючою, а не фіксованою і погоджена сторонами в межах від 12 % до 27 % річних.

Посилання позивачів на те, що висновки суду про відмову в задоволенні позову не узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року ( справа № 6-100, ц.с. 12 ) не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про задоволення позову в даній справі, оскільки наведена правова позиція стосується цивільної справи щодо обставин визначених сторонами в кредитному договорі де збільшилась сума боргу з 155180 до 178236 доларів США, фіксована процентна ставка з 13.4% зросла до 13,92 % річних та продовжений строк кредитного договору, а в даному випадку має місце плаваюча відсоткова ставка у межах, визначених сторонами у кредитному договорі, і погоджена з поручителями на час укладення з ними правочинів.

Мотиви апеляційної скарги в частині неврахування судом обставин, встановлених судовими рішеннями від 23 грудня 2014 року та від 03 лютого 2015 року, що, як зазначають особи, які подали апеляційну скаргу, призвело до неправильного вирішення спору і які відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі, колегія суддів вважає неприйнятними оскільки, в наведених позивачами справах предметом спору було припинення вказаних договорів поруки за період з 10 квітня 2012 року по 22 лютого 2014 року із-за порушення строку пред"явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум.

Отже, з наведених мотивів вбачається, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: