У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції», третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції» (далі - ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції»), про стягнення коштів.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить автомобіль Фольксваген Кадді державний номерний знак НОМЕР_1.

20 лютого 2009 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля марки Хюндай, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини ОСОБА_9, що підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2009 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому, як власнику автомобіля, було завдано матеріальну шкоду в розмірі 5 356,87 грн, що складає вартість ремонтно-відновлювальних робіт.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 була застрахована в ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» до якої позивач неодноразово звертався з заявами про виплату страхового відшкодування, однак відповідач виплату до цього часу не здійснив.

Позивач вважає, що у зв'язку з невиплатою відповідачем страхового відшкодування з нього має бути стягнута пеня за 2013 рік в розмірі 74 998,00 грн. з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто із ЗАТ ФГ «Страхові традиції» на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 5 356,87 грн.

ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані ним судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили із того, що відповідач зобов'язаний відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 5 356,87 грн, оскільки цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_9, була застрахована ЗАТ «Фінансова Група «Страхові традиції». Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суди виходили із безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Проте, повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 20 лютого 2009 року близько 08 години, водій ОСОБА_9, керуючи автомобілем марки «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Молодіжна у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР, а саме - не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував стан дорожнього покриття, в результаті чого не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген Кадді», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_8

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2009 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_9

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 була застрахована в ЗАТ ФГ «Страхові традиції».

Внаслідок зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 5 356,87 грн - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, запчастин та витратних матеріалів, що підтверджується рахунком № СС00038760 від 17 березня 2009 року.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак останній виплату не здійснив.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st3> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач ( ст. ст. 11, 27, 31 ЦПК України).

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок порушення службовими особами ЗАТ ФГ «Страхові традиції» умов договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у сумі 74 998,00 грн.

Як вбачається зі змісту позовної заяви грошові кошти в сумі 74 998,00 грг - це пеня за прострочення виплати страхового відшкодування за 2013 рік.

Однак, вирішуючи даний спір, суди першої та апеляційної інстанцій, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, вказаних вимог закону не врахували та не з'ясували підстави та предмет позову, у зв'язку з чим вийшли за межі позовних вимог та стягнули на користь позивача матеріальну шкоду (вартість відновлювально-ремонтних робіт) в розмірі 5 356,87 грн, про що не просив позивач, тобто дані позовні вимоги в установленому законом порядку заявлені не були.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суди виходили із безпідставності позовних вимог, однак не звернули уваги на положення п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), яким визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. При цьому, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, судам необхідно з'ясовувати наявність вини страховика у такій несвоєчасній виплаті, а також перевіряти чи було надано позивачем страховику пакет всіх документів, необхідних для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (ст. 35 Закону), на кого зі сторін правовідносин покладено обов'язок надання/витребування документів з приводу обставин та осіб причетних до скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідно до положень ст. 33-1 Закону.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судами з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук