У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.М.,

Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі ‒ ПАТ «КБ «Надра»), ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів, посилаючись на те, що відповідачі безпідставно отримали від неї грошову суму в розмірі 120 863 грн 44 коп., яка була зарахованою на транзитний рахунок банку, що підтверджується відповідними квитанціями. У графі призначення платежу зазначено: погашення кредиту ОСОБА_4 згідно з договором № 9/МБ-ЦВ---541344, укладеним між відділенням ПАТ «КБ «Надра» Львівського РУ та ОСОБА_4

З підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, позивач вважала, що вказану грошову суму відповідачі отримали безпідставно, оскільки в жодних договірних відносинах із ОСОБА_4 вона не перебувала й не перебуває, доручення на виконання зобов'язань останнього перед банком на неї не покладалося (а. с. 2‒5).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 68 462 грн 44 коп. безпідставно набутих коштів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем без належних законних підстав отримано кошти від позивача на виконання зобов'язань іншої особи, а тому перераховані кошти підлягають стягненню з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак таким вимогам судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення ст. ст. 512‒519 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

За змістом зазначених норм матеріального права зобов'язання боржника за його волею може бути ним покладено на іншу особу та у випадку виконання зобов'язання іншою (третьою) особою до цієї особи переходять права та обов'язки кредитора у зобов'язанні.

При цьому підставою для виконання третьою особою зобов'язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов'язання боржником як за власною ініціативою, так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником.

Таке покладення виконання зобов'язань відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України є обов'язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов'язань.

Установлено, що між і ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 16 березня 2007 року укладено кредитний договір № 9/МБ-ЦВ на суму 120 тис. грн під 20 % річних строком до 05 березня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором відповідачем ОСОБА_4 в заставу банку були передані належні йому транспортні засоби марки «МАН 17.372», державний номерний знак НОМЕР_1, та «Daimler-Benz D», державний номерний знак НОМЕР_2.

Відповідно до п. 4.1.3 кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником шляхом внесення готівки в касу банку або шляхом безготівкового переказу.

Письмовими доказами підтверджується факт оплати позивачем коштів на транзитний рахунок ПАТ «КБ «Надра», який таким чином є одержувачем грошових коштів, з призначенням ‒ на погашення кредиту ОСОБА_4 згідно з договором № 9/МБ-ЦВ на загальну суму 68 462 грн 44 коп. а саме наступними квитанціями: від 05 травня 2011 року № 662 на суму 7 тис. грн, від 06 червня 2011 року № 804 ‒ 9 тис. грн, від 05 серпня 2011 року № 242 ‒ 6 400 грн, від 05 вересня 2011 року № 605 ‒ 3 200 грн, від 06 жовтня 2011 року № 325 ‒ 4 200 грн, від 02 листопада 2011 року № 325 ‒ 3 500 грн, від 05 грудня 2011 року № 467 ‒ 3500 грн, від 05 січня 2012 року № 586 ‒ 3 200 грн, від 14 листопада 2012 року № 47163287 ‒ 28 462 грн 44 коп., в яких або в графі «платник», або в графі «призначення платежу», або на звороті з відміткою банку зазначено, що платіж здійснила безпосередньо позивач ОСОБА_3 у інших квитанціях особою, яка здійснила платіж указано ОСОБА_4

Однак, ухвалюючи рішення з підстав ст. 1212 ЦК України, суди з огляду на підстави та зміст позовних вимог не застосували до спірних правовідносин положення ст. ст. 512, 526 та 528 ЦК України та не надали оцінку правовідносинам сторін, їх правам та обов'язкам відповідно до фактичних обставин справи.

Указана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-15цс15.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.М. Парінова

О.В. Ступак