ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5283/14-ц
Провадження № 2/362/300/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі :
головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
при секретарі - Даниленко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Глевахівської селищної ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2
Вказуючи на те, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в якому надав дозвіл на реєстрацію дружині свого сина ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживали в ньому до смерті мого сина - ОСОБА_5, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5. Після ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідачі, забравши свої особисті речі, переїхали проживати у власну квартиру АДРЕСА_1.
На пропозицію добровільно знятися з реєстрації позивачі не реагують, а їх реєстрація в будинку є перешкодою для його відчуження, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити.
ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надіславши заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 33, 47).
Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі не подали (а.с. 41, 45, 46).
Орган опіки та піклування Глевахівської селищної ради, будучи належним чином повідомленим про день час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи без їх участі не подав (а.с. 40).
Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку з надвірними приміщеннями, розташованого по АДРЕСА_2 що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16516950 від 02 листопада 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9357405 від 20 грудня 2005 року (а.с.4-5).
З огляду будинкової книги, у житловому будинку АДРЕСА_2 зареєстровані, окрім позивача та його дружини, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 8-9).
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов № 1 від 05 липня 2014 року, складеного депутатом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, у житловому будинку АДРЕСА_2 зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, які починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_5 залишили будинок (а.с. 7).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, індексний № 21828595 від 19 травня 2014 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 48).
За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч.1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 1 ст. 163 ЖК України, встановлено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III із змінами і доповненнями: сім'я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 18 Закону України, передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей.
Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, права власності на яке або право користування, яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.
Згідно із ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування відмовлятися від майнових прав дитини.
Частинами 1 та 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Враховуючи, що судом достовірно встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами, що позивач є власником житлового будинку № 21, розташованого у смт. Глеваха Васильківського району, Київської області, по вул. Н.Шлях, відповідачі, які не є близькими родичами власника та вік яких перевищує 14 років, не проживають в будинку з вересня 2014 року, тобто більше шести місяців, їх реєстрація у будинку порушує права власника, то останніх слід визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
Судові витрати по справі позивач просив на відповідачів не покладати.
Керуючись ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України, ст.ст. 155, 177 СК України, ст.ст. 11, 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 29, 317, 319, 386, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223, 224-227 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Глевахівської селищної ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко