Справа № 465/2246/14 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3242/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і Крайник Н.П.,

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю ОСОБА_3, представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до Львівської міської ради, треті особи: ЛКП "Вулецьке", ОСОБА_10, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулись до суду з позовом до Львівської міської ради за участю третіх осіб: ЛКП "Вулецьке", ОСОБА_10 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, мотивуючи тим, що на території ЛКП "Вулецьке" знаходиться житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Будинок цегляний, одноповерховий, одноквартирний. Земельна ділянка площею - 600 кв.м. по АДРЕСА_1 згідно акту на право власності приватної на землю (Серія НОМЕР_1 від 30.12.1993р.) належить ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_6

Позивачі у встановлений законом порядок побудували окремо стоячий 3-х поверховий житловий будинок розміром 13,2х14,3 кв.м. Також, до існуючого житлового будинку проведена добудова - веранда розміром 3,04 х4,26 кв.м у двох рівнях і збудований цегляний гараж на прибудинковій території будинку розміром 6,21х6,47 кв.м.

Однак, із-за відсутності згоди одного із співвласників будинку - ОСОБА_3, позивачі не мають змоги узаконити здійснене будівництво.

Окрім того, із-за відсутності згоди ОСОБА_12 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради по факту будівництва прийнято розпорядження від 29.12.2006 року № 2594 "Про знос самовільно збудованих житлового будинку та добудови до будинку на АДРЕСА_1" та розпорядження від 04.06.2007 року № 465 "Про внесення змін до розпорядження від 29.12.2006 року № 2594 "Про знос самовільно збудованих житлового будинку та добудови до будинку по АДРЕСА_1", якими зобов`язано співвласників будинку №17 у місячний термін за власні кошти знести самовільно збудований окремо стоячий житловий будинок, добудову до існуючого будинку та двохмісний цегляний гараж.

Заочним рішенням Франківського районного суду міста Львова від 25 червня 2014 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено.

Встановлено факт будівництва виключно ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 житлового будинку під індексом "А-2", що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 загальною площею 766,90 кв.м., добудову до існуючого будинку АДРЕСА_1 та двохмісного цегляного гаража площею 40,20 кв.м., що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 право спільної часткової власнсоті на житловий будинок під індексом "А-2", що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 загальною площею 766,90 кв.м., та двохмісний цегляний гараж площею 40,20 кв.м., що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила третя особа - ОСОБА_3. З оскаржуваним рішення не згідна, оскільки вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно встановлених обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи. Звертає увагу, що позивачі здійснили будівництво житлового будинку, вийшовши за межі приватизованої земельної ділянки і частина будинку побудована на землях територіальної громади м. Львова. Ця частина земельної ділянки позивачам у власність чи користування під уже збудоване нерухоме майно не надавалась. В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з тих підстав, що права позивачів слід захистити, оскільки будинки за адресою: м.Львів, АДРЕСА_1, являється ізольованими від інших будинковолодінь, облаштованими окремими належним входом та закріпленою земельною ділянкою і якою користується виключно позивачі та члени їх сімей.

З такими висновками погодитись неможна, оскільки суд прийшов до нього всупереч нормам матеріального права, які регулюють вищевказані правовідносини по даній справі.

Позивачі покликаються на те, що у грудні 1972 року земля їх діда разом із будинком успадкував їх батько - ОСОБА_6, а 22 серпня 1974 року право спільної особистої власності на цю нерухомість перейшло їм у спадок, ОСОБА_3 та їх матері ОСОБА_10

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, які мешкають по АДРЕСА_1, на підставі розпорядження голови міської адміністрації Львівської міської ради народних депутатів від 19 травня 1993 року № 430 їм передано у приватну власність земельну ділянку площею 600 кв.м. в межах згідно з планом. Землю передано для обслуговування будинку, що по 1/5 належить їм на праві особистої власності.

Згідно технічного паспорта виготовленого станом на 11.10.2013 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, житловий будинок який успадкували сторони від свого діда - "А-1" збудований в 1936 році, а самочинно збудований будинок "А-2", на цій же земельній ділянці збудований в 1993 році.

Також позивачі стверджують, що через відсутності згоди ОСОБА_12 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради по факту будівництва прийнято розпорядження від 29.12.2006 року № 2594 "Про знос самовільно збудованих житлового будинку та добудови до будинку по АДРЕСА_1" та розпорядження від 04.06.2007 року № 465 "Про внесення змін до розпорядження від 29.12.2006 року № 2594 "Про знос самовільно збудованих житлового будинку та добудови до будинку по АДРЕСА_1", якими зобов"язано співвласників будинку № 17 у місячний термін за власні кошти знести самовільно збудований окремо стоячий житловий будинок, добудову до існуючого будинку та двохмісний цегляний гараж.

Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об"єкта: індивідуальний житловий будинок "А-2" за адресою: АДРЕСА_1 від 23.12.2013 року, встановлено відповідність вимогам надійсності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст.376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Рішенням Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року затверджено Порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, яким передбачено, що оформлення права власності на самочинно побудовані об'єкти нерухомого майна здійснюється з видачею свідоцтва про право власності.

Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено порядок розгляду заяв з питань самочинного будівництва.

Пунктом 4.6. встановлено, що фізична або юридична особа, яка здійснює (здійснила) самочинне будівництво, отримавши висновок Департаменту містобудування, зобов'язана подати заяву на ім'я голови районної адміністрації відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, з клопотанням про надання дозволу на закінчення самочинно розпочатого будівництва (реконструкції), погодження самочинно здійсненого будівництва.

Згадана земельна ділянка на якій самочинно збудовано житловий будинок , позначений під індексом "А'-2" та гараж, виділена ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 для обслуговування будинку по АДРЕСА_1 і в подальшому не була виділена та відведена позивачам - ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для здійснення будівництва будинку та гаражу.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_3, згоди на будівництво житлового будинку під індексом "А-2", що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1, загальною площею 766,90 кв.м. та двохмісного цегляного гаражу площею 40,20 кв.м., що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 - не давала.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд без будь яких доказів встановив факт будівництва ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 житлового будинку під індексом "А-2", що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 загальною площею 766,90 кв.м., добудову до існуючого будинку АДРЕСА_1 та двохмісного цегляного гаража площею 40,20 кв.м., що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1.

Оскільки позивачами не доведено, що саме ними здійснено самочинне будівництво вищезгаданого будинку та гаража, на прибудинковій території будинку, власниками якого являються ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, відсутня згода ОСОБА_12 на такі будівництва, а Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради по факту будівництва прийнято розпорядження від 29.12.2006 року № 2594 "Про знос самовільно збудованих житлового будинку та добудови до будинку по АДРЕСА_1" та розпорядження від 04.06.2007 року № 465 "Про внесення змін до розпорядження від 29.12.2006 року № 2594 "Про знос самовільно збудованих житлового будинку та добудови до будинку по АДРЕСА_1", якими зобов`язано співвласників будинку №17 у місячний термін за власні кошти знести самовільно збудований окремо стоячий житловий будинок, добудову до існуючого будинку та двохмісний цегляний гараж, суд першої інстанції не мав законних підстав для задоволення позову про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності за позивачами по справі.

Окрім цього, позивачами по справі здійснено самочинне будівництво житлового будинку та добудови до будинку і гаража по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, що не була відведена для вказаного будівництва, здійснили будівництво без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи, а також без належно затвердженого проекту, без відповідного рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою, дозволу на закінчення самочинно розпочатого будівництва (реконструкції) та погодження відповідного органу на здійснення таких будівництв.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до вимог ч. 1 ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Звернення до суду із позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Суди не повинні замінювати органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо здійснення ними повноважень, встановлених Конституцією та законами України.

Оформлення права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відноситься до компетенції органів місцевої влади.

При встановлених обставинах позов не підлягає задоволенню у зв"язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та вимогами чинного законодавства, в зв"язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до Львівської міської ради, треті особи: ЛКП "Вулецьке", ОСОБА_10, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності - відмовити.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до Львівської міської ради, треті особи: ЛКП "Вулецьке", ОСОБА_10, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

С.М. Копняк