Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 414/1536/15-ц
Провадження № 22ц/782/608/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.

за участю секретаря Козубської А.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 18 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору побутового підряду та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, який є суб'єктом підприємницької діяльності, в якому вказував, що у травні 2015 року між ними було укладено договір, відповідно до якого відповідач, отримавши від нього (позивача) передоплату у розмірі 10610 грн., зобов'язався встановити до 01.07.2015 року, в належній йому на праві власності квартирі міжкімнатні двері. Однак своє зобов'язання перед ним відповідач у цей строк не виконав.

9 липня 2015 року його (позивача) представником на адресу відповідача була спрямована вимога про повернення йому, впродовж семи днів, грошових коштів у розмірі 10610 грн., отриманих відповідачем, як передоплата по виконанню робіт з встановлення міжкімнатних дверей, відповідно до заказу №37 від 22.04.2015 року. Проте відповідач гроші йому не повернув.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд розірвати договір від 22.04.2015 року, укладений між ними та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 10610 грн. і судовий збір, сплачений ним за подання позову.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 18 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Суд розірвав договір побутового підряду від 22 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 передоплату в розмірі 10610 грн. та судовий збір у розмірі 243 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову позивача відмовити, оскільки вважає, що рішення суду було прийнято при неповному з`ясуванні ним обставин, які мають значення для справи, крім того, було порушено правило оцінки доказів.

Заперечень на апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

Вислухавши доповідача, пояснення представника позивача, відповідача та його представника, які з'явились до суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

У статті 55 Конституції України закріплено положення про те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а ч.2 ст. 124 Конституції України передбачає що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спор щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У відповідності із вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 08.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Тимошенко М.М., ОСОБА_3 належить квартира, розташована у АДРЕСА_1 (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_3, суд першої інстанції послався на те, що 22 квітня 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_2, який є суб'єктом підприємницької діяльності, було укладено договір, згідно з яким він, відповідно до заказу №37, зобов'язався встановити, в строк до 01.07.2015 року, за адресою позивача міжкімнатні двері, на підтвердження чого зробив передоплату в розмірі 10610 грн. 30 травня 2015 року відповідач, з посиланням на заказ від 22.04.2015 року, зобов'язався виконати, в строк до 01.07.2015 року, роботи по встановленню міжкімнатних дверей, а у випадку не виконання зобов'язань повернути передоплату у вищевказаній сумі, що підтверджується розпискою та товарним чеком, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а. а. с. 6, 8).

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі судова колегія, з висновком суду про задоволення позовних вимог позивача погодитись не може, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 865 ЦК України передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором.

В силу ч.1 ст.866 Цивільного кодексу договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладання договору.

Ухвалюючи своє рішення суд першої інстанції, як на докази виникнення між сторонами договірних відносин та розрахунків між ними, послався на надані позивачем копії розписки і товарного чеку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Між тим, як вбачається з розписки відповідача від 30.05.2015 року, вона не містить відомостей про особу, якій вона видана, як і не містить відомостей про приміщення, де повинні бути встановлені двері. При цьому ця розписка має посилання на замовлення за № 37 від 22.04.2015 року. Однак такого документально оформленого відповідачем на ім'я позивача замовлення суду не надано. Представлений же позивачем товарний чек від 22 квітня щодо виконання замовлення по встановленню дверей оформлений на бланку, виготовленому не типографським засобом, не містить в собі повних реквізитів, оскільки в ньому зазначено лише число та місяць, без зазначення року, підписаний невстановленою особою та не скріплений особистою печаткою суб'єкта підприємницької діяльності.

При цьому відповідач факт оформлення ним такого товарного чеку та його ним підписання в судовому засіданні категорично заперечував.

Таким чином, зазначені вище документи (розписка та наданий позивачем товарний чек б/н від 22.04.) є недостатньо інформативними, тобто не містять чітких, повних та достовірних даних про певні обставини, що мають значення для справи.

Крім того, в матеріалах справи міститься замовлення № 37 від 22.04.2015 року на встановлення міжкімнатних дверей в сумі 10610 грн. Прийнято воно було ОСОБА_2 від ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.105).

Допитаний судом у якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що замовлення на встановлення міжкімнатних дверей в сумі 10610 грн. у квартирі за адресою АДРЕСА_2 у ОСОБА_2 22.04.2015 року здійснював саме він. Тоді ж цим приватним підприємцем і був оформлений письмовий документ - замовлення № 37 від 22.04.2015 року.

Також свідок пояснив, що з причин довгострокового невиконання умов договору ОСОБА_2 він 30.05.2015 року звернувся до останнього за роз'ясненнями, внаслідок чого відповідач в той же день видав йому розписку із зобов'язанням встановити двері по замовленню №37 від 22.04.2015 року до 01.07.2015 року, а у разі невиконання зобов'язань-повернути передплату у сумі 10610 грн. Свої зобов'язання приватний підприємець виконав. Де після цього поділась розписка, ОСОБА_5 не знає. Як її оригінал міг з'явитися у позивача - йому невідомо.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, нам підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів.

Тому, судова колегія вважає за можливе прийняти вищевказане замовлення № 37 від 22.04.2015 року і пояснення свідка ОСОБА_5, як доказ на підтвердження того, що замовлення № 37 від 22.04.2015 року на встановлення міжкімнатних дверей в сумі 10610 грн. було укладено між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, а не між ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин представник позивача ОСОБА_7, який в судовому засіданні представляв його інтереси, суду не надав.

Крім того, як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України, вих. № 064-17440/015 від 05.11.2015, громадянин ОСОБА_3, тобто позивач по справі, у період з 12.01.2015 року по 25.04.2015 року і у період з 03.05.2015 року по 18.06.2015 року, тобто на час складання товарного чеку від 22 квітня та розписки від 30 травня 2015 року, знаходився за межами України (а.с.103). Таким чином позивач у зазначені періоду часу (у тому числі, 22.04.2015 року та 30.05.2015 року) не мав фізичної можливості укладати будь-які угоди, оформлювати чи отримувати будь-які господарські документи на території України.

Зазначене суперечить обставинам, викладеним ОСОБА_3 у позовній заяві, на які він посилався як на підставу своїх вимог, та свідчить про те, що угода щодо встановлення міжкімнатних дверей в належній відповідачу на праві власності квартирі, між сторонами по справі не укладалась.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Згідно зі ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищенаведеного оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2, 309, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 18 вересня 2015 року скасувати та постановити по справі нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору побутового підряду та стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після його проголошення.

Головуючий:

Судді: