Дата документу 03.11.2015
СПРАВА N 320/7214/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«03» листопада 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко В.В.

при секретарі - Прозоровій Т.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до відповідача, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину.

Представник позивачки ОСОБА_1 уточнюючи позовні вимоги звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування моральної шкоди 400 000,00 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 6 000,00 гривень зазначивши, що в період часу з 12 березня 2012 року по 25 лютого 2013 року відповідач діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, керуючись сексуальними спонуканнями, достовірно знаючи, що позивачка є неповнолітньою і не досягла шістнадцятирічного віку та статевої зрілості, розуміючи що вона в силу свого віку не повною мірою могла розуміти значення дій, вчинюваних з нею та керувати своїми діями, неодноразово схиляв її до сексуальних дій та неодноразово вступав з нею в статеві відносини, чим вчиняв злочини щодо статевої недоторканості позивачки та розпутні дії щодо неї. Вказані статеві зносини з позивакою відповідач таємно фільмував на камеру свого мобільного телефону, після чого погрожував їй поширити відео у колі знайомих та учнів школи де навчалась позивачка. Внаслідок вказаних статевих злочинів у позивачки зберігається почуття враженого самолюбства, образи, сорому, що є заподіянням потерпілій моральної шкоди, саме вказані почуття позивачка переносить після порушення її статевої недоторканості і до теперішнього часу. Крім того після вчинення відповідачем протиправних статевих зносин щодо позивачки у неї були встановлені фізіологічні зміни та захворювання а саме порушення цілісності дівочої пліви, гінекологічні захворювання у вигляді ерозії шийки матки і кольпіт, також у неї почалися нервові зриви, підвисився тиск, почалися головні болі, болі у серці вона мала постійний депресивний стан. 23.10.2013 року, внаслідок погіршення стану здоров'я, пов'язаного з порушенням психічного стану, позивачка потрапила у лікарню з діагнозом вегето - судинна дистонія, де перебувала до 01.11.2013 року. Після проходження лікування їй було рекомендовано диспансерний облік та спостереження у лікарів невролога та кардіолога. Відповідача визнано винним у скоєнні щодо позивачки злочинів передбачених ч.1 ст. 155 та ч.1 ст. 156 КК України, цим було підтверджено факт скоєння відповідачем стосовно позивачки статевих злочинів та факт завдання їй моральної шкоди. Дії відповідача спричинили шкоду у вигляді порушення статевої недоторканості позивачки, порушення її стану здоров'я, нормального морального та фізичного ставлення її як неповнолітньої, формували у неї антиморальні погляди. Завдана позивачці моральна шкода полягає в душевних, фізичних стражданнях, що виражені у принижені її людської гідності, внаслідок таємної зйомки відповідачем статевих актів з позивачкою та подальшого шантажування її відповідачем щодо розповсюдження вказаного відео, у випадку відмови позивачки від продовження подальших статевих зносин. В зв'язку з тривалістю вчинених щодо позивачки злочинів відповідачем, вона отримала психічну травму а тому має право на відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що відповідача вироком Мелітопольського міськрайонного суду було засуджено за протиправні дії відносно позивачки. Вирок Мелітопольського міськрайонного суду апеляційним судом Запорізької області змінений не був та набрав законної сили. В кримінальному провадженні цивільний позов заявлено не було. Після вчинення злочину позивачка знаходилась на лікуванні. Йому було відомо, про стосунки позивачки з відповідачем та останнього попереджали щоб не було ніяких інтимних стосунків, проте відповідач залишався з позивачкою на ніч у неї в дома, коли батьків не було та в інших квартирах. Всі ці обставини були доказані у кримінальному провадженні відносно відповідача. Розмір моральної шкоди він оцінює в 400 000,00 гривень так як позивачці на момент вчинення проти неї протиправних дій відповідачем було лише 14 років, її здоров'я було ушкоджено, крім того відповідач усі статеві відносини з позивачкою знімав на свій мобільний телефон, та принижував її цими записами, погрожував позивачці що розповсюдить цей запис в школі, та в результаті розповсюдив запис серед однокласників позивачки та учнів школи в якій вона навчалась.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення відносно позивачки, провину у вчиненому він визнав в повному обсязі. Розмір моральної шкоди заявленої позивачкою та її представником не обґрунтований. Вважає, що понесене ним кримінальне покарання є достатньою компенсацією для позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що позивачем та його представником не підтверджено розповсюдження інтимного відео за участю позивачки та відповідача серед її однокласників. Те що позивачка отримала психічну травму та знаходиться в депресії в наслідок протиправних дій відповідача також не підтверджено, це є лише припущенням. Крім того відповідач дуже важко переніс ситуацію яка склалась і досі знаходиться через це на лікуванні. Вона вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як у межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно копії вироку Мелітопольського міськрайонного суду по справі № 320/7965/14-к від 23.04.2015 року, відповідача було визнано винним у скоєнні щодо позивачки злочинів, передбачених ч.1 ст. 155 та ч.1 ст. 156 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком три роки /а.с.4-5/.

Відповідно копії виписного епікризу № 2129 КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня» від 01.11.2013 року, позивачка з 23.10.2013 по 01.11.2013 року знаходилася на лікування в КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня» з діагнозом вегето-судинна дистонія та їй було рекомендовано диспансерний облік та спостереження у лікарів невролога та кардіолога /а.с.6/.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Ст.23 ч.1,2 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду при вирішенні вказаного питання необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння незаконними діями відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди позивачці, спричиненої в результаті вчинення проти неї кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 155 та ч.1 ст. 156 КК України чим вчиняв злочини щодо статевої недоторканості позивачки та розпутні дії щодо неї що призвело до фізичних, душевних страждань.

Доводи представника позивачки з приводу того, що вчинення проти неї кримінального правопорушення відповідачем призвело до фізіологічних змін та захворювання, а саме порушення цілісності дівочої пліви та гінекологічних захворювань, суд розцінює як неналежні, оскільки не вбачається причинного зв'язку між ними, а належних та допустимих доказів позивачем та його представником в судовому засіданнні не надано.

Згідно положень викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року, «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого).

Суд ставиться критично до пояснень представника відповідача з приводу перебування відповідача на лікуванні після подій які відбулися, так як суду не було надано жодних доказів з цього приводу.

Суд враховує те, що відповідач не працює, однак він є дієздатною особою та спроможним на відшкодування завданної ним моральної шкоди.

Суд вважає, що при постановленні вироку суду 23.04.2015 року підтверджено таємнє фільмування відповідачем на камеру свого мобільного телефону, погрози поширити відео у колі знайомих та учнів школи де навчалась позивачка та їх розповсюдженні, що спричинило душевні та фізичні страждання, що виражені у принижені її людської гідності, тим більше, що на той час вона була неповнолітньою.

Судом також враховано, при визначені суми компенсації, що згідно вироку суду, встановлена неправильна поведінка самої потерпілої - позивачки ОСОБА_3, а саме тривалість відносин, добровільна присутність потерпілої в місцях скоєння злочинів та присутність відповідача ОСОБА_4 за місцем проживання потерпілої, неодноразове зникнення потерпілої, байдуже ставлення батьків до неправильної поведінки потерпілої та до тривалих дружніх відносин неповнолітньої дитини та дорослого хлопця, оскільки влітку 2012 року мати потерпілої знайшла у квартирі чоловічу білизну, яка належала ОСОБА_4, а із заявою про злочин відносно своєї неповнолітньої дитини звернулася лише у квітні 2013 року.

Відповідно до вимог ст. 3 Конвеції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства «дитина» означає будь-яку особу віком до вісімнадцяти років, «сексуальна експлуатація» дітей та сексуальне насильство стосовно дітей" охоплює поведінку, зазначену в статтях 18 - 23 цієї Конвенції.

Стаття 31 цієї Конвеції передбачає, що кожна сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для захисту прав й інтересів жертв, у тому числі їхніх особливих потреб як свідків, на всіх стадіях розслідування та кримінального провадження, зокрема шляхом:

e) захисту їхнього приватного життя, їхньої особистості та їхньої репутації та вжиття заходів відповідно до національного законодавства для запобігання публічному розповсюдженню будь-якої інформації, яка могла б призвести до встановлення їхньої особи;

Згідно ст. 16 Конвенції про права дитини, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

2. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідне визначити суму, яка буде достатньою компенсацією позивачці за спричинену їй моральну шкоду, в розмірі 25 000 гривень. Яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, суд вважає за необхідне, з урахуванням часткового задоволення позову, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1250 гривень.

Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень та витрат на сплату судового збору у розмірі 1250 гривень.

Керуючись положеннями Конвеції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Конвенції про права дитини, ст.ст. 22, 23, 1167, ЦК України, Постановою пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», ст.ст. 15,57,59,79,88,107,208,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (інн НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (інн НОМЕР_3) в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 (інн НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (інн НОМЕР_3) кошти за оплату судового збору в розмірі 1 250 гривень.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: