Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/642/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

25.03.2015 Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 28 січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення з них солідарно заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 вересня 2007 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США, за користування якими позичальник мав сплачувати проценти у розмірі 11,3 річних.

У забезпечення виконання кредитних зобов»язань за кредитним договором від 13 вересня 2007 року між банком і ОСОБА_6 14 вересня 2007 року укладено договір поруки.

Всупереч умовам договору позичальник з вересня 2013 року не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 8.09.2014 року прострочення виконання зобов»язання боржником склало 2527,65 доларів США по кредиту та 8130,37 доларів США по сплаті процентів.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно прострочений борг по поверненню кредиту; частину кредиту, строк повернення якого ще не настав; проценти за користування кредитом, у тому числі прострочені;пеню за прострочення повернення кредиту та сплати процентів, усього 66 102,54 долари США, що еквівалентно 847 580,00 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 08.09.2014 року).

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 28 січня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 66 102,54 долари США, що еквівалентно 847 580 гривням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, стягнувши з нього та співвідповідачки солідарно 56 387,47 доларів США, що еквівалентно 723 011.42 гривням, та становить заборгованість по поверненню власне кредиту, і відмовити в іншій частині позову, оскільки судом не перевірено обґрунтованість та правильність розміру процентів та пені, нарахованих позивачем.

ОСОБА_6 рішення суду не оскаржила.

Заслухавши пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк» Кузнецова О.В., дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, відповідачами не виконуються зобов»язання, відповідно до умов укладеного кредитного договору, а доводи представника відповідача щодо безпідставності вимог про стягнення пені та незрозумілості розрахунку спростовуються умовами договору та розрахунком.

Такі висновки ґрунтуються на належній оцінці наданих сторонами доказів та правильному застосуванні норм матеріального права.

Встановлено, що 13 вересня 2007 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі, встановленому п.1.3.1 договору.

Згідно із п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов»язаний повернути банку кредит у терміни, встановлені графіком погашення кредиту ( додаток №1 до договору), але у будь-якому випадку не пізніше 13.09.2037 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 0 від 14 вересня 2007 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 дійсно, починаючи з вересня 2013 року порушує графік погашення кредиту, внаслідок чого за період з 25.09.2013 року по 8.09.2014 року прострочив повернення кредиту у розмірі 2 527,65 доларів США та сплату процентів за користування кредитом у розмірі 8 130,37 доларів США за період з 01.08.2013 року по 31.08.2014 року, що є підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі і частини кредиту, строк повернення якої ще не настав.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_5 не заперечує наявність підстав для стягнення з нього заборгованості по кредиту, у тому числі частини кредиту, строк повернення якої ще не настав, тому, відповідно до ч.1ст.303 ЦПК України законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості по поверненню кредиту у сумі 56 387,47 доларів США, що еквівалентно 723 011,42 гривням, апеляційним судом не перевіряється.

Згідно із ст.1054, ч.2ст.1050,ст.1056-1 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у частині стягнення процентів за користування кредитом, виходив з того, що кредитним договором передбачений тип процентної ставки, розмір процентів та порядок їх сплати (п.1.3 договору), а розмір заборгованості по сплаті процентів визначений довідкою-розрахунком, доданою позивачем до позовної заяви. Цим розрахунком підтверджуються доводи позивача про те, що прострочення сплати процентів почалося 01.08.2013 року. Станом на дату визначення заборгованості, якою є 08.09.2014 року, борг по сплаті процентів за користування кредитом склав 8 803,25 доларів США, що еквівалентно 112 877,03 гривні.

Заперечуючи проти розміру заборгованості по сплаті процентів, відповідач не тільки не надає доказів на спростування наданого розрахунку, а і не наводить доводів, з яких він вважає його неправильним.

Це стосується і доводів апеляційної скарги щодо неправильного, на його думку, нарахування пені за прострочення виконання зобов»язань за договором. Згідно із довідкою-розрахунком пеня нарахована за період з 28.09.2013 року по 8.09.2014 року, тобто в межах спеціальної позовної давності. Право банка вимагати від позичальника сплати неустойки (пені) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з 32-го дня, передбачено п.7.1 договору. Підстав для застосування положення ч.3ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки не встановлено.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.611 ЦК України). Згідно із ч.2ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що суд першої інстанції вирішив справу у частині стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом та пені з порушеннями, які відповідно до ст.309 ЦПК України є підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України ( абз.1ч.1ст.60 ЦПК).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відсутність у рішенні суду розрахунку заборгованості про процентах та пені, за вищенаведених обставин, можна віднести до формальних порушень норм процесуального права, яке не є підставою для скасування правильного по суті рішення (ч.2ст.308 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ст.308, ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: