АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Семенюк Т.А.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» грошову компенсацію за роботу в вихідні дні в грудні 2008 року - січні 2009 року в сумі 2 069,76 грн., суму компенсації (індексації) втрати частини заробітної плати в сумі 1 332,92 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 272 000 грн., а всього 275 403, 64 грн., які визначені судом без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що висновки суду 1-ї інстанції про виконання позивачем роботи у вихідні дні є необгрутованими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зазначає, що позивач був звільнений з роботи 13.02.2009 року. Під час звільнення у ОСОБА_4 не було жодних зауважень щодо проведеного з ним розрахунку, відповідач не повідомляв про наявність підстав для виплати йому компенсації за роботу у вихідні дні та про порушення у зв'язку з цим його трудових прав. Наявні в матеріалах справи розпорядження №549 від 25.12.2008 року та №3 від 06.01.2009 року носять виключно загальний характер та висловлюють лише намір відповідача направити працівників у відрядження у відповідний період. Жодним з вказаних розпоряджень не передбачалося виконання працівниками роботи саме у вихідні дні, не вказано конкретних вихідних днів, у які мав працювати той чи інший працівник, в тому числі і позивач. Оскільки дані розпорядження не є належним доказом залучення позивача до роботи у вихідні дні, то вони не створюють для відповідача наслідків передбачених ст.ст.71, 72 КЗпП України. Так як жодним доказом не підтверджено залучення відповідача до роботи у вихідні дні, то і правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми компенсації (індексації) втрати частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, немає. Крім того, судом 1-ї інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Мазуренко Оксана Петрівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працював у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» на посаді менеджера проекту центру ефективності роботи ребрендованих ПП Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального департаменті дистриб'юції.

25.12.2008 року віце-президентом банку Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» було видано розпорядження «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» за №549.

Пунктом 1.1 даного розпорядження зобов'язано начальників МРУ, Директорів РУ прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу з 27 по 30.12.2008 року.

Пунктом 1.2. розпорядження №549 від 25.12.2008 року зобов'язано направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно зі списками (додатки 2-33).

Додатком №33 до розпорядження №549 від 25.12.2008 року встановлено місце проведення семінарів, дата їх проведення, особу (ПІБ), яка їх проводить. В зазначеному додатку позивача вказано в якості особи, яка в період з 27.12.2008 року по 30.12.2012 року проводить семінари в Херсонському Регіональному управлінні ВАТ КБ «Надра».

Разом з тим, 27 та 28 грудня 2008 року є неробочими днями - субота та неділя відповідно.

06.01.2009 року віце-президентом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» було видано розпорядження «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» за №3.

Пунктом 1.1 даного розпорядження встановлено обов'язок направити співробітників згідно додатку 1.

Пунктом 2.1. розпорядження №3 передбачено прийняття співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу.

Додатком №1 до розпорядження №3 передбачено місце проведення семінарів, дата їх проведення, особу, яка їх проводить. В зазначеному додатку позивач вказаний в якості особи, яка в період з 12.01.2009 року по 28.01.2009 року проводить семінари в Херсонському Регіональному управлінні ВАТ КБ «Надра».

Неробочими днями в цей період були 17.01.2009 року (субота), 18.01.2009 року (неділя), 24.01.2009 року (субота), 25.01.2009 року (неділя).

Наказом №88-п від 13.02.2009 року ОСОБА_4 було звільнено з роботи за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України з 13.02.2009 року.

Оскільки під час звільнення Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» не було проведено з ОСОБА_4 розрахунок за роботу у вихідні дні, то 08.06.2015 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на його користь грошову компенсацію за роботу в вихідні дні в грудні 2008 року - січні 2009 року в сумі 2 069,76 грн., суму компенсації (індексації) втрати частини заробітної плати в сумі 1 332,92 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 272 000 грн., а всього 275 403, 64 грн., які визначені судом без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є всі правові підстави для їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати, а саме до додаткової заробітної плати.

Розмір оплати за роботу у неробочі дні визначений ст. 107 КЗпП України та передбачає, що робота у святковий і неробочий день (ч. 4 ст. 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки: працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата, і є - винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Те що вказана вище сума є видом додаткового заробітку, підтверджується рішенням Конституційного Суду від 15.10.2013р. №8-рп/2013 у справі №1-13/2013.

У даному рішенні Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Компенсація (оплата) роботи у вихідні дні є законодавчою гарантією прав працівника за роботу у вихідні дні (ст.107 КЗпП України).

Судом встановлено, що, незважаючи на вимоги чинного законодавства, відповідачем оплата роботи позивачу у вихідні дні в подвійному розмірі здійснена не була, інший день відпочинку йому також не надавався, також не було виплачено компенсацію при звільненні.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача подвійного заробітку, що становить 2069,76 грн. (3619,95 грн. - заробітна плата за грудень 2008 року + 3796,71 грн. - заробітна плата за січень 2009 року = 7 416,66 грн. : (23 робочих дні в грудні 2008 року + 20 робочих днів в січні 2009 року = 43) 43 дні = 172,48 грн. середньоденна заробітна плата х 6 днів - робота у вихідні х 2 - подвійний розмір).

Згідно з ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Оскільки судом встановлено порушення відповідачем прав позивача щодо сплати компенсації за роботу у вихідні дні, то колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суму компенсації (індексації) втрати частини заробітної плати в сумі 1 332,92 грн. (2 069,76 грн. х 56,1 % (індексація)).

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім цього, в даному випадку правовідносини, які склалися, також регулюються ч.ч. 1,2 ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п.п.20, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Беручи до уваги той факт, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено компенсацію за роботу у вихідні дні, колегія суддів погоджується, з висновками суду 1-ї інстанції про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за роботу у вихідні дні в розмірі 272 000 грн. (1 577 днів (221 день - 2009 рік, 251 день - 2010 рік, 250 днів - 2011 рік, 251 день - 2012 рік, 251 день - 2013 рік, 251 день - 2014 рік, 102 дні - 2015 рік) х 172,48 грн. - середньоденна заробітна плата ).

Доводи апеляційної скарги про те, що розпорядження №549 від 25.12.2008 року та №3 від 06.01.2009 року не є належними доказами залучення позивача до роботи у вихідні дні, а тому вони не створюють для відповідача наслідків відповідальності, встановленої ст.ст.71, 72 КЗпП України, колегія суддів вважає необгрутованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 стаття 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» не надано суду жодного доказу, який би підтверджував те, що позивач на виконання розпоряджень №549 від 25.12.2008 року та №3 від 06.01.2009 року не працював у вихідні дні в грудні 2008 року - січні 2009 року та не проводив семінари в Херсонському Регіональному управлінні ВАТ КБ «Надра».

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що на спірні правовідносин поширюються положення ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки ОСОБА_4 не є кредитором відповідача, на якого поширюються обмеження, встановлені ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: