УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Черкаської центральної районної лікарні, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Черкаське обласне відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго», про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, у якому просила зобов'язати Черкаську центральну районну лікарню видати їй листок непрацездатності у зв'язку із вагітністю та пологами тривалістю 180 календарних днів як особі, що має четверту категорію постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, та визнати недійсним виданий їй лікарняний листок непрацездатності на 126 днів.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги тим, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, які дають їй право на видачу такого листка як особі, що має четверту категорію постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС.

Суд касаційної інстанції не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачка постійно не проживає у зоні радіоекологічного контролю, тому не має права на пільгу, передбачену законом.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 визнана постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи і її віднесено до 4 категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та має відповідне посвідчення.

З 23 серпня 2007 року позивачка прийнята за переведенням з Черкаського міського РЕМ юрисконсультом юридичного відділу ВАТ «Черкасиобленерго», а з 01 серпня 2011 року по даний час працює на посаді бухгалтера.

30 липня 2014 року Черкаська центральна районна лікарня видала позивачці листок непрацездатності на 126 календарних днів, тобто 63 календарних дні до пологів та 63 календарних дні після пологів, та відмовила у видачі листка непрацездатності на 180 днів як особі, яка віднесена до четвертої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки позивачка не проживала на час його видачі на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: надання жінкам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відпустки по вагітності і родах тривалістю 90 календарних днів до родів і 90 календарних днів після родів, яка обчислюється сумарно і надається жінкам повністю незалежно від

кількості днів, фактично використаних до родів, з оплатою у розмірі повного заробітку незалежно від страхового стажу та місця роботи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував цих вимог Закону, не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи і не перевірив, чи відноситься позивачка як особа, яка має 4 категорію постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, до осіб, які мають право на додаткову відпустку по вагітності та пологах відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та чи поширюється на неї дія цього Закону, а вказавши, що вона не має право користуватись цією пільгою, оскільки на момент виникнення права на неї не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову.

Крім того, суд не перевірив, на захист якого права позивачка звернулась до суду та на виконання яких функцій діє поліклініка при застосуванні цього Закону та вирішенні питання про надання особам відповідних пільг, чи не є це виконанням функцій держави, не перевірив, за правилами якого судочинства підлягає вирішенню цей спір, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, постановив ухвалу про залишення його без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко