АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2521/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Дерунець О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Новікова О. М.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Добросвіт» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідно до кредитного договору № 00150 від 08 травня 2007 року кредитна спілка надала відповідачеві ОСОБА_6 грошові кошти в межах суми ліміту кредиту в розмірі 50 000 грн. зі сплатою 32 % річних строком на 84 місяці, з терміном остаточного погашення не пізніше 08 травня 2014 р. Для забезпечення своєчасного повернення кредитних коштів по кредитному договору 08 травня 2007 року між КС «Добросвіт», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 00150/1.

Відповідно до кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути отриману суму кредиту та сплатити відсотки в порядку та на умовах визначених договором. Згідно п.6.5 кредитного договору в разі прострочення позичальником строку сплати суми відсотків за користування кредитом більш ніж на 10 днів та на загальну суму більш ніж 2% від суми залишку за кредитом, кредитування позичальника здійснюється за подвійною ставкою - 64 % річних.

Станом на 14 листопада 2014 року борг ОСОБА_6 за кредитним договором № 00150 від 08 травня 2007 року щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом не погашений та становить 235 819,12 грн. та складається з: 5 406,03 грн. - сума основного боргу, 53 615,72 - сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом у відповідності до п. 1 кредитного договору, 176 797,37 грн. - сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом у відповідності до п. 6.5 договору.

Крім того, позивач вказував, що відповідно до кредитного договору № 00267 від 19 вересня 2008 року кредитна спілка надала ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 50 000 грн. зі сплатою 38 % річних строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 19 вересня 2013 року. Для забезпечення своєчасного повернення кредитних коштів по кредитному договору № 00261 19 вересня 2008 року між КС «Добросвіт», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 00267/1. Зобов'язання за кредитним договором позичальником виконувалися не належним чином, в строки передбачені договором кредит та відсотки за користування кредитними коштами не сплачувалися.

07 жовтня 2010 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь КС «Добросвіт» заборгованість за кредитним договором № 00267 від 19 вересня 2008 року в розмірі 81 261,55 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили. Винесене рішення суду не припинило кредитні зобов'язання між сторонами, оскільки останні припиняються в результаті належного виконання грошового зобов'язання, тому заборгованість за кредитним договором № 00267 від 19 вересня 2008 року по відсотках за користування кредитними коштами непогашена за період з 04 червня 2010 року по 14 листопада 2014 року та становить 276 061,03 грн.

Виходячи з викладеного позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь КС «Добросвіт» заборгованість за кредитними договорами в розмірі 511 880, 15 грн., що складається з: 235 819,12 грн. - борг за кредитним договором № 00150 від 08 травня 2007 року та 276 061, 03 грн. - боргу за кредитним договором № 00267 від 19 вересня 2008 року.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2015 року позов КС «Добросвіт» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено повністю, стягнуто солідарно із відповідачів заборгованість за договорами та 3 654 грн. судового збору.

10 квітня 2015 р. ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 р. заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2015 р. залишено без задоволення.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 рішенням апеляційного суду Черкаської області заочне рішення Соснівського районного суду від 11 березня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_7 на користь КС «Добросвіт» заборгованості за кредитними договорами скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції та вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким позовну вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00150 від 08 травня 2007 року задовольнити частково, зокрема із застосуванням строку позовної давності, стягнувши із ОСОБА_6 залишок заборгованості за кредитом в розмірі 5 406,03 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 40 575, 54 грн.; відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00267 від 19 вересня 2008 року.

В послідуючому, 08 вересня 2015 року апелянт скерував до суду заяву про зміни до апеляційної скарги та просить апеляційний суд скасувати заочне рішення Соснівського районного суду від 11 березня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитні зобов'язання між сторонами не припинені, оскільки останні припиняються в результаті належного виконання, відповідач свої зобов'язання за кредитними договорами належним чином не виконав, а тому з ОСОБА_6 підлягає стягненню сума заборгованості, заявлена кредитною спілкою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В змінах до апеляційної скарги апелянт вказує, що строк виконання зобов'язання по поверненню кредиту за кредитним договором № 00150 настав ще у 2010 році у зв'язку із зміною кредитором строку виконання зобов'язання шляхом направлення кредитною спілкою вимоги-повідомлення про дострокове повернення боргу за кредитним договором.

ОСОБА_6 вказав, що оскільки після встановленого у вимозі кредитора 10-денного строку він не погасив заборгованість за кредитом та не сплатив відсотки, до нього може бути застосовано лише положення ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Кодексу. Проте, оскільки позовних вимог на підставі ст. 625 ЦК України позивач не заявляв, то в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за період після лютого 2010 року за кредитним договором № 00150 має бути відмовлено повністю, а про стягнення заборгованості за самим кредитом та за відсотками, нарахованими по лютий 2010 року включно - відмовлено на підставі спливу строку позовної давності.

Перевіряючи вказані доводи, викладені у змінах до апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 08 травня 2007 року між КС „Добросвіт" та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 00150, за яким останній отримав грошові кошти в межах суми ліміту кредиту в розмірі 50 000 грн. строком на 84 місяці під 32 % річних на умовах щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та зобов'язався повернути отриману суму кредиту в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором з остаточним терміном погашення не пізніше 08 травня 2014 року.

ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 235 819,12 грн., з яких : 5 406,03 грн. - заборгованість за кредитом; 53 615,72 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом (за умовами п. 1 кредитного договору); 176 797, 37 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом (за умовами п. 6.5 кредитного договору).

Звертаючись до суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначав, що справу було розглянуто без його участі та просив застосувати строк позовної давності.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_6 до винесення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування позовної давності не подавав. Про застосування строку позовної давності останній просив тільки після ухвалення судом оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Така позиція колегії суддів узгоджується із правовою позицією ВСУ, викладеної у постанові від 30 вересня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-780цс15.

Таким чином, оскільки питання застосування строку позовної давності не вирішувалося судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, доводи апелянта про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та за відсотками, нарахованими по лютий 2010 року колегією суддів відхиляються.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно п. 1.1. договору № 00150 від 08 травня 2007 року кредит надається на 84 місяці з терміном остаточного виконання не пізніше 08 травня 2014 року.

Згідно п. 3.2.3 у разі прострочення позичальником термінів виконання зобов'язань або частини зобов'язань по погашенню відсотків, позикодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір та вимагати повернення позичальником частини позики, що залишилася, та сплати суми процентів, належних йому за договором за весь час фактичного користування кредитом.

05 лютого 2010 року КС «Добросвіт», користуючись своїм правом, узгодженим із позичальником у п. 3.2.3 Договору, направила боржнику та поручителю вимогу - повідомлення за Вих. № 66 про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплату відсотків 1 десятиденний строк, із попередженням, що у випадку відсутності погашення заборгованості у розмірі 68 455,02 грн. кредитна спілка розпочне стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 503 кв.м. (а.с. 127)

Направлення такої вимоги про дострокове повернення кредиту не припинило зобов'язань позичальника за вказаним договором.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань, а на боржника може бути покладена відповідальність, передбачена боржника від відповідальності, передбачена статтями 625, 1048 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_6, позивач, посилаючись на ст. 1048 ЦК України, просив стягнути суму основного боргу (що залишилася після зарахування забезпечених вимог за договором іпотеки № 00150/1 від 10 травня 2007 року земельної ділянки № 4 за ціною 67 729 грн. за кредитним договором № 00150/1 (а.с. 80, т. 1), суму нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та відсотки за прострочення позичальником сплати суми кредиту та прострочення сплати позичальником суми відсотків за користування кредитом.

Зарахування грошових коштів у рахунок погашення суми богу та відсотків 07 червня 2013 року підтверджується відомостями з особової картки позичальника ОСОБА_6 за договором № 00150 від 08 травня 2007 року. (а.с. 32 Т.1)

Таким чином, доводи апелянта про відсутність у суду правових підстав для стягнення з божника відсотків за користування позикою, розмір і порядок нарахування яких сторони узгодили у договорі, за період після лютого 2010 року є такими, що грунтуються на невірному тлумаченні норм ЦК України.

Перевіряючи доводи апелянта в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 00267 від 19 вересня 2008 року, колегія суддів враховує слідуюче.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 19 вересня 2008 року між КС „Добросвіт" та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 00267, за яким останній отримав комерційний кредит в розмірі 50 000 грн. строком на 60 місяців під 38 % річних з остаточним терміном погашення заборгованості не пізніше 19 вересня 2013 року.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь КС "Добросвіт" заборгованість за договором кредиту № 00267 від 19.09.2008 р. в сумі 81 261,55 грн., яка станом на 04.06.2010 року складалась з : 45 950,25 грн. . - заборгованість за кредитом; 16 616,06 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом (за умовами п. 1 кредитного договору); 18 695,24 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом (за умовами п. 6.5 кредитного договору). (а.с. 36, Т.1)

Вказане рішення суду вступило в закону силу та не виконано божником.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

До такого висновку прийшов і ВСУ постанові від 23 вересня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-1206цс15.

Ухвалення судового рішення не припиняє кредитні зобов'язання між сторонами, оскільки у силу вищевказаної норми ЦК, останні припиняються належним виконанням. (ст. 599 ЦК України)

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 6.5 кредитного договору № 00267 передбачено, що в разі прострочення позичальником строків сплати суми кредиту та прострочення позичальником строків сплати суми відсотків за користування кредитом, умови кредитування між сторонами змінюються на підставі ст. 611 ЦК. (а.с. 34 Т.1) Зокрема, кредитування позичальника здійснюється за вищою річною відсотковою ставкою за користування кредитними коштами, ніж передбачено п. 1 договору, залежно від строку прострочення.

Звертаючись до суду із позовом у листопаді 2014 року, позивач просив суд стягнути заборгованість позичальника за кредитом № 00267 по відсотках від 19 вересня 2008 року за період з 04 червня 2010 року по 14 листопада 2014 року у розмірі 276 061, 03 грн., просив стягнути таку заборгованість на підставі ст. 1048 ЦК України. (проценти від суми позики)

Вказана сума заборгованості є підвищеними відсотками за користування кредитом, що узгоджені сторонами у п. 6.5 договору, не є штрафними санкціями (неустойкою за неналежне виконання його умов), а тому посилання апелянта на ст. 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання, є безпідставними.

Таким чином, заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь КС «Добросвіт» заборгованості за кредитними договорами в розмірі 511 880, 15 грн., що складається з: 235 819,12 грн. - боргу за кредитним договором № 00150 від 08 травня 2007 року та 276 061, 03 грн. - боргу за кредитним договором № 00267 від 19 вересня 2008 року та судових витрат у розмірі 3 650 грн. є таким, що грунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитними договорами № 00150 від 08 травня 2007 року, № 00267 від 19 вересня 2008 року та судового збору залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :