РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_5, про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Виселити ОСОБА_6 з житлового будинку № 135 по вул. Маяковського у м. Миколаєві без надання йому іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після винесення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/10958/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_5, про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила виселити його із належного їй на праві власності житлового будинку № 135 по вул. Маяковського у м. Миколаєва без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що в свою чергу робить неможливим їх спільне проживання в одному житловому будинку, зокрема створює нестерпні умови для проживання, руйнує меблі, викрадає її майно, виганяє із будинку, викидає речі позивачки на вулицю.

Позивачка та її представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі, просили про їх задоволення з підстав, викладених у позові. При цьому, позивачка пояснила, що вона є власником вищевказаного будинку, у 1999 році у будинку був зареєстрований її син (відповідач), у 2003 році до будинку вселилася його дружина. На теперішній час позивачка має намір продати власний будинок, однак відповідач цього зробити не дає, при цьому систематично порушуючи правила співжиття, створює конфліктні сітуації, погрожував застосуванням фізичного насильства, вбивством, намагався обмежити її дієздатність, запроторював її до психіатричної лікарні. У зв'язку з такими діями відповідача вона не може жити в своєму будинку, вимушена ночувати у сусідів та знайомих. В ході неоднаразових звернень до органів внутрішніх справ з відповідачем була проведена профілактична бесіда, він був попереджений про можливу адміністративну та кримінальну відповідальність, але належних висновків зроблено не було, що вимусило позивачку звернутись до суду з даним позовом.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що ніяких правил співжиття відповідач не порушує, між сторонами існували нормальні стосунки. Позивачка мала намір продати житловий будинок, однак відповідач відмовився, оскільки вона не пропонувала йому жодного відшкодування за це.

Третя особа ОСОБА_5 вимоги позову підтримав.

Дослідивши обставини справи, вивчивши доводи позову, а також інші матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, смт Тернівка, вул. Маяковського, 135.

На теперішній час у вказаному житловому будинку, згідно з наявною у матеріалах справи копією будинкової книги, зареєстровані ОСОБА_1 та її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Крім того, як вбачається із пояснень сторін та ніким не оскаржувалося, у будинку на час розгляду справи у суді проживають позивачка, відповідач, ОСОБА_5, ОСОБА_3 (дружина відповідача), а також їх син, ОСОБА_7, 14.03.2005 року.

02 травня 2014 року між позивачкою та ОСОБА_8 було укладено договір авансу, відповідно до умов якого позивачка прийняла аванс у розмірі 500 дол. США у рахунок продажу вищезазначеного житлового будинку разом з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. В той же час, у подальшому нотаріусом було відмовлено позивачці у посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку з тих підстав, що у ньому зареєстровані та проживають інші особи, у тому числі і неповнолітня дитина.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Позивачка як на правову підставу позову посилається на ст. 116 ЖК України. Так, відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов:

1) систематичне порушення правил співжиття. Згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо;

2) вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

При цьому, підставою виселення вказаних осіб може стати не будь-яке порушення правил співжиття, а лише таке, котре відбувається в жилому приміщенні і стосується відносин щодо користування жилими приміщеннями осіб, які проживають у них. Крім того, неправомірна поведінка правопорушника повинна створювати об'єктивну, а не суб'єктивну неможливість спільного проживання. Одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами різного змісту, крім порушення правил співжиття, без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення.

Систематичне порушення правил співжиття. Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, а також із досліджених у ході судового розгляду матеріалів відмовних матеріалів УМВС України в Миколаївській області № 7361 (ЖЄО № 11149 від 14.08.2015 року), № 6137 (ЖЄО № 12454 від 11.09.2015 року), № 7473 (ЖЄО № 11306 від 18.08.2015 року), матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 490/14364/14-ц, позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення відповідачем протиправних дій, що порушують нормальні правила співжиття (а. с. 18-19, 21, 42-43, 45, 46, 113, 139, а. с. 1 відмовних матеріалів № 7473).

При цьому, в ході судового розгляду було встановлено, що позивачка зверталася до міліції, посилаючись на те, що відповідач застосовує по відношенню до неї насилля, самовільно руйнує фундамент житлового будинку, погрожує вбивством. Вказані обставини також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки.

Так, свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є сусідкою позивачки; протягом тривалого часу остання обєктивно не може проживати у належному їй будинку, оскільки її син примушує виселитись, намагався виштовхати її із будинку, бив, мав намір забрати будинок.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які також є сусідами сторін, у судовому засіданні вказані обставини підтвердили, пояснивши, що у сторін склалися погані відносини, неодноразово відповідач кричав та ображав позивачку, влаштовував скандали, виносив із будинку речі. При цьому, протягом понад одного року він виганяв позивачку із належного їй будинку, внаслідок чого вона була вимушена неодноразово ночувати у сусідів.

Вказані обставини також випливають із наявних у матеріалах справи заяв сусідів позивачки (а. с. 41).

При цьому, суд не бере до уваги свідчення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, оскільки вони у вказаному будинку жодного разу не були, не є сусідами сторін, у звязку з чим не могли бути свідками конфліктів між сторонами.

За такого, суд приходить до висновку, що відповідач систематично порушував правила співжиття, що робить неможливим нормальне проживання позивачки у належному їй на праві власності будинку.

Вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як вбачається із наявних у матеріалах справи відповідей УМВС України в Миколаївській області, за результатами розгляду звернень позивачки, з метою запобігання конфліктних ситуацій та недопущення протиправних проявів, співробітниками міліції неодноразово проводилася профілактична робота із відповідачем, в ході якої вони попереджались про можливу адміністративну та кримінальну відповідальність, встановлену законодавством, за вчинення правопорушень. Зокрема, відповідач попереджався про відповідальність за ст. 173 (дрібне хуліганство), 17302 (вчинення насильства у сімї), ст. 182 (порушення тиші) КУпАП, ст. 129 (погроза вбивством), ст. 296 (хуліганство) КК України (а. с. 139).

Крім того, як вбачається із відповіді Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 06.04.2014 року, з ОСОБА_6 було проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне попередження за ст. 356 КК України (самоправство).

Окрім цього, 12.08.2014 року дільничним інспектором міліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, згідно з яким відповідач вчинив сімейну сварку відносно позивачки, висловлювався в її бік нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, не впускали до належного їй будинку. В той же час, через пропуск строків притягнення до адміністративної відповідальності, постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2014 року провадження у справі було закрито.

Судом також було досліджено відмовні матеріали № 7473 УМВС України в Миколаївській області, ЖЄО № 11306 від 18.08.2015 року. Так, 18.08.2015 року до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області надійшла заява позивачки про те, що відповідач хоче заволодіти її будинком, створює нестерпні умови для її проживання.

В ході проведеної за даним фактом перевірки було встановлено, що протягом тривалого часу між сторонами відбувалися конфліктні ситуації на підґрунті розподілу будинку, в якому вони спільно проживають; раніше неодноразово проводилися перевірки, проводилася профілактично-розяснювальна робота, було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП. В ході перевірки було також встановлено, що в заяві позивачки частково вбачалися ознаки адміністративного правопорушення з боку ОСОБА_6, однак оскільки він на час проведення перевірки знаходився за межами країни, перевірку було припинено.

Таким чином, судом встановлено, що правоохоронними органами неодноразово вживалися заходи попередження (офіційне письмове попередження, складення протоколу про адміністративне правопорушення), які, однак, не дали позитивних результатів та не зумовили припинення відповідачем протиправної поведінки відносно позивачки.

Суд при винесенні рішення також враховує той факт, що у 2014 році ОСОБА_6 звертався до суду із заявою про визнання позивачки обмежено дієздатною, однак рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2015 року у задоволенні вказаної заяви йому було відмовлено, оскільки в ході проведеної експертизи факт наявності у позивачки розладів, що є підставою для визнання її обмежено дієздатною, не підтвердились.

За такого, суд приходить до висновку, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для позивачки проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, а за такого вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Виселити ОСОБА_6 з житлового будинку № 135 по вул. Маяковського у м. Миколаєві без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після винесення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН