Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договорів поруки припиненими, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивувало тим, що боржником ОСОБА_1 належним чином не виконуються зобов'язання за договором кредиту щодо його своєчасного та повного погашення, унаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 35 466, 84 доларів США, яка підлягає стягненню в солідарному порядку, як з боржника так і з поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, якими з банком було укладено договори поруки.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів поруки припиненими, посилаючись на те, що банком пропущено строк звернення з вимогою до поручителів, унаслідок чого відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука є припиненою.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року, первісний позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 404 184 грн 03 коп.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять ухвалені у справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з вини боржника ОСОБА_1 виникла кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно, як з боржника, так і з поручителів, які за договорами поруки зобов'язалися відповідати за належне виконання зобов'язань за кредитним договором, підстави, передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, для визнання таких договорів припиненими відсутні.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалені у справі судові рішення таким вимогам закону в частині вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк» до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідають.

Судом установлено, що 26 червня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 33 000 доларів США, зі сплатою 15% річних строком до 26 червня 2018 року.

У забезпечення цього договору, того ж дня між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки, згідно яких останні зобов'язалися відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором у повному обсязі.

Через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту, унаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, банк, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 1050 ЦК України та умовами кредитного договору щодо дострокового повернення суми кредиту, надіслав 23 грудня 2013 року відповідні повідомлення боржнику та поручителям, які останні отримали 28 грудня 2013 року, проте у добровільному порядку не виконали вимоги, у зв'язку з чим ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з даним позовом, згідно поштового штемпелю на конверті позовна заява здана на пошту 05 травня 2014 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості за кредитним договором станом на 16 квітня 2014 року складає 55 466, 84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16 квітня 2014 року становить 404 184 грн 03 коп., з яких 272 649 грн 88 коп. - заборгованість за кредитом, 11 178 грн 06 коп. - заборгованість за процентами, 9 897 грн 75 коп. та 10 458 грн 34 коп. пені.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843623/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843623/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6 - 53 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3428/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> є обов'язковою для усіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «УкрСиббанк» 23 грудня 2013 року надіслав вимогу боржнику та поручителям, які мешкають за однією адресою, про сплату простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з моменту отримання вимоги, а в разі невиконання такої вимоги протягом визначеного строку - повернення всієї суми кредиту достроково.

З даним позов банк звернувся до суду у травні 2014 року, про що свідчить поштовий штемпель (а.с. 45).

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного й обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з вимогою до відповідачів про виконання основного зобов'язання у межах визначеного шестимісячного строку, а відтак відсутні підстави для припинення поруки.

Разом з тим, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. ч. 1. 2 ст. 554 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом установлено, що між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки за № № 213971, 213973, 213969.

Отже, в такому випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності та поруку не можна вважати їхньою спільною відповідальністю. З урахуванням того, що кожен з поручителів відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Проте, вирішуючи спір суди на порушення вимог ст. ст. 213 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернули, й дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з боржника та усіх поручителів у солідарному порядку.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> підлягають у вказаній частині скасуванню з передачею справи у цій частині до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу у вказаній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко