Справа № 370/31/13 Головуючий у І інстанції Тандир О. В.
Провадження № 22-ц/780/223/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко
Категорія 58 04.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Лащенка В.Д., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області, ОСОБА_1, треті особи: Комунальне підприємство Київської обласної ради "Макарівське бюро технічної інвентаризації", Відділ Держземагенства у Макарівському районі Київської області про визнання рішень сільської ради незаконними, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на житловий будинок АДРЕСА_1. Він, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268-1270 ЦК України. Окрім нього заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подала і відповідачка ОСОБА_1, яка не була спадкоємицею за законом, оскільки 26 лютого 2002 року розірвала шлюб з ОСОБА_3. Оформити своє право на спадщину позивач не має можливості, оскільки на підставі рішення виконавчого комітету Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області № 7 від 26.01.2012 року, ОСОБА_1 18 квітня 2012 року видано свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно, а рішенням Фасівської сільської ради № 82-15-IV від 13.06.2012 року їй передано у власність земельну ділянку площею 0,26 га та надано дозвіл на складання державного акту на право власності на земельну ділянку. У зв'язку з цим просив визнати рішення виконавчого комітету Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області № 7 від 26.01.2012 року про оформлення права власності на жилий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 незаконним та скасувати його, визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 18.04.2012 року виконавчим комітетом Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області ОСОБА_1 незаконним та скасувати його, визнати рішення Фасівської сільської ради № 82-15-IV від 13.06.2012 року про передачу земельної ділянки площею 0,26 га у власність ОСОБА_1 та про надання дозволу на складання державного акту на право власності на земельну ділянку незаконним та скасувати його,

визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та складається з жилого будинку загальною площею 47,2 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м (літ.А), господарських споруд - сараю (літ.Б), погрібу (літ.Б), сараю (літ.В), літньої кухні (літ.В), сараю (літ.Д), сараю (літ.Ж), убиральні (літ.З), сараю (літ.К), сараю (літ.Р). огорожі (літ.1-9) та криниці (літ.10).

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17 травня 2013 року позов задоволено, визнано рішення виконавчого комітету Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області № 7 від 26.01.2012 року про оформлення права власності на жилий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 незаконним та скасовано, визнано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 18.04.2012 року виконавчим комітетом Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області ОСОБА_1 незаконним та скасовано, визнано рішення сільської ради № 82-15-ІУ від 13.06.2012 року про передачу земельної ділянки площею 0,26 га у власність ОСОБА_1 та про надання дозволу на складання державного акту на право власності на земельну ділянку незаконним та скасовано, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, яке розташоване по АДРЕСА_1 та складається з: жилого будинку загальною площею 47,2 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м (літ.А), господарських споруд - сараю (літ.Б), погрібу (літ.Б), сараю (літ.В), літньої кухні (літ.В), сараю (літ.Д), сараю (літ.Ж), убиральні (літ.З), сараю (літ.К), сараю (літ.Р), огорожі (літ. 1-9) та криниці (літ. 10) та стягнуто з Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області та ОСОБА_1 в дохід держави 214,70 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, Вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю ОСОБА_3 належав на праві власності спірний житловий будинок.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1, належність якого спадкодавцю підтверджується записом № 8 в погосподарській книзі № 3 за 1986-2012 роки, відповідно до якого власником об'єкту погосподарського обліку є ОСОБА_3, тобто до спадкової маси входить спірне домоволодіння, відповідачка не є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3, не приймала участі у будівництві (створені) спірного житлового будинку, будинок не був побудований за час спільного проживання відповідача та спадкодавця, тому у Фасівської сільської ради не було підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності та видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що в свою чергу призвело до порушення права позивача на отримання у спадщину спірне домоволодіння. ОСОБА_3, як спадкоємець, першої черги має право на визнання за ним права власності в порядку спадкування на домоволодіння.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01 серпня 2011 року виконавчим комітетом Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області (а.с. 7).

Згідно з по господарською книгою № 3 Фасівської сільської ради на 1986-1990 роки станом на 01 січня 1991 року, станом на 01 січня 1992 року та станом на 01 січня 1994 року спірний житловий будинок відносився до суспільної групи господарства - колгоспний двір, головою якого зазначений ОСОБА_3, а відповідачка ОСОБА_1, яка на той час була його дружиною, зазначена як член колгоспного двору (а. с. 12, 13).

З довідки Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області від 07 червня 21113 року № 133 встановлено, що у виписці з по господарської книги № 3 за вих.. № 319 від 12 листопада 2012 року помилково зазначено ОСОБА_3 власником житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки фактично останній був головою домоволодіння (а. с. 96).

Фасівська сільська рада довідкою від 15 лютого 2013 року № 34 підтвердила, що спірний житловий будинок, в якому постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 і ОСОБА_1, а також земельна ділянка, на якій він розташований, станом на день смерті ОСОБА_3 приватизовані не були (а. с. 73).

Оскільки спірна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, станом на день смерті ОСОБА_3 не була приватизована, а ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у будинку з 1988 року і вела спільне господарство згідно з по господарськими книгами 1988-2012 років (а. с. 10, 176), Виконавчим комітетом Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області від 26 січня 2012 року було прийнято рішення № 7 про оформлення права приватної власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_1 (а. с. 53), а 13 червня 2012 року - рішення № 82-15-VІ про надання відповідачці дозволу на виготовлення державного акта на право власності на спірну земельну ділянку (а. с. 51), на підставі яких 18 квітня 2012 року отримала свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння (а. с. 17).

При розгляді вказаного спору необхідно керуватися законом, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

ОСОБА_1, як дружина ОСОБА_3, проживала домогосподарстві АДРЕСА_1, тобто була членом колгоспного двору.

Частиною 1 статті 120 ЦК УРСР (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин)).

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України «Про власність» стаття 17 якого аналогічно визначила правовий режим майна, придбаного внаслідок спільної праці членів сім'ї.

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування. Мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 були співвласниками спірного домогосподарства станом на 15 квітня 1991 року, тому набули права кожний на 1/2 його частини, виходячи із рівності часток суб'єктів спільної сумісної власності.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все домоволодіння, оскільки ОСОБА_3 був власником 1/2 частина домоволодіння і спадщина відкрилася на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Спірне домоволодіння розташоване по АДРЕСА_1 складається з: жилого будинку загальною площею 47.2 кв.м., житловою площею 33.0 кв.м. (літ А); господарських споруд - сараю (літ.Б), погрібу (літ.під Б), сараю (літ.В), літньої кухні (літ.В), скараю (літ.Д), сараю (літ.Ж). убиральні (літ.З), сараю (літ.К), сараю (літ.Р), огорожі (літ. 1-9) та криниці (літ. 10).

Заповіт на випадок смерті спадкодавець не складав, а тому будучи сином померлого, позивач ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк, що підтверджується копією спадкової справи.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, та вважає за можливе змінити рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння вказавши - визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частини домоволодіння померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, яке розташоване по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія судів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 травня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, яке розташоване по АДРЕСА_1 змінити та викласти рішення в наступній редакції.

«Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, яке розташоване по АДРЕСА_1 та складається з: жилого будинку загальною площею 47,2 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м (літ.А), господарських споруд - сараю (літ.Б), погрібу (літ.Б), сараю (літ.В), літньої кухні (літ.В), сараю (літ.Д), сараю (літ.Ж), убиральні (літ.З), сараю (літ.К), сараю (літ.Р), огорожі (літ. 1-9) та криниці (літ. 10).»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: