Справа № 307/2210/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Леска В.В., Чужі Ю.Г.

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 15 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Колодненської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов'язання вирішити питання надання у власність земельної ділянки за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 у липні 2015 року звернувся в суд даним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Колодненської сільської ради від 9 липня 2014 року № 274 «Про надання у власність земельної ділянки в порядку ст. 119 Земельного кодексу України жителю АДРЕСА_1 ОСОБА_1»; - зобов'язати Колодненську сільську раду на черговому пленарному засіданні сесії вирішити питання надання йому у власність за набувальною давністю земельної ділянки площею 0,3 га, розташованої в АДРЕСА_2, східна сторона якої межує із земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_1, зокрема - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу у власність цієї земельної ділянки.

Позов мотивує наступним. Рішенням Колодненської сільської ради № 274 від 09.07.2014 йому було відмовлено в наданні у власність земельної ділянки площею 0.3 га. в АДРЕСА_2 через відсутність технічної документації та через те, що ця земельна ділянка входить в перелік ділянок, що будуть продаватися через земельні торги, у заяві не зазначено її цільове призначення та норма статті 119 ЗК України може застосовуватися лише з 01.01.2017. Однак він вважає, що коли набуття у власність земельної ділянки здійснюється за правилами набувальної давності, вид цільового призначення земельної ділянки залежить в першу чергу від кадастрового плану та Генерального плану населеного пункту, та не було необхідності зазначати у клопотанні про цільове призначення земельної ділянки, оскільки це обумовлено способом її використання на протязі двадцяти років. Проекту землеустрою має надаватися відповідачем. Посилання відповідача на те, що земельна ділянка може продаватися через земельні торги не підтверджується жодними доказами. Кожна земельна ділянка повинна характеризуватися певними просторовими координатами, які дають змогу її ідентифікувати. Проте земельні ділянки про які йдеться в рішенні Колодненської сільської ради № 55 від 16.05.2011, не мають кадастрових характеристик, через що неможливо визначити їх місцезнаходження. АДРЕСА_2 не обмежується використовуваною ним земельною ділянкою площею 0.3 га., тому невірною буде ідентифікація саме цієї земельної ділянки із земельною ділянкою, про яку йдеться у вищевказаному рішенні сільської ради. Посилаючись, зокрема, на положення ст. ст. 116,119 ЗК України, просив задовольнити позов.

Рішенням Тячівського районного суду від 13 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач на таке рішення подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи, що судом висновки суду не відповідають обставинам справи, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 55-56). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову та вважаючи законним оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в клопотанні ОСОБА_1 не вказано цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовні розміри, до нього не додано доказів, що підтверджують не менш ніж 15-річне сумлінне, відкрите і безперервне володіння земельною ділянкою, а також до прийняття оспорюваного рішення сільської ради про передачу йому у власність земельної ділянки ОСОБА_1 не отримав дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, проект щодо відведення земельної ділянки у приватну власність не розроблявся та не погоджувався із уповноваженими на це органами, тобто було порушено передбачену законодавством процедуру приватизації землі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 28.05.2012 позивач звернувся до Колодненського сільського голови з клопотанням про винесення на розгляд чергового пленарного засідання сесії Колодненської сільської ради питання про надання йому у власність за давністю користування земельну ділянку площею 0.3 га., що розташована в АДРЕСА_2.

Рішенням Колодненської сільської ради № 274 від 09.07.2014 р. ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку з тим, що у клопотанні не вказано цільове призначення земельної ділянки, не подано технічної документації, дана земельна ділянка входить в перелік земельних ділянок, що будуть продаватися через земельні торги, норми ст. 119 ЗК України можуть застосовуватися тільки із 01.01.2017 (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до відповідного органу з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з указаною статтею є підставою для звернення до органу місцевого самоврядування з відповідним клопотанням щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Згідно ч. 2 цієї ж статті ЗК України передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Причому право на набуття у власність чи користування земельної ділянки за давністю користування відповідно до статті 119 ЗК (набувальна давність) може бути реалізовано з урахуванням пункту 1 розділу IX "Прикінцеві положення" ЗК з 1 січня 2017 року (обчислюється з дня набрання чинності ЗК з 1 січня 2002 року).

Крім того, аналіз цієї правової норми дає підстави для висновку про те, що конструкція ст. 119 ЗК України не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування. Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі їм земельної ділянки у власність чи користування.

Оскільки на момент звернення до Колодненської сільської ради у ОСОБА_1 були відсутні передбачені законом підстави для реалізації можливості звернення з клопотанням про передачу у власність земельної ділянки за давністю користування (реалізація такого права можлива тільки з 1 січня 2017 року), тому оскаржуване рішення Колодненської сільської ради № 274 від 09.07.2014 - є законним.

Зазначена обставина сама по собі є достатньою підставою для відмови органом місцевого самоврядування в наданні ОСОБА_1 у власність земельної ділянки за давністю користування.

У зв'язку з цим недотримання ОСОБА_1 вимог ст. 118 ЗК України щодо змісту клопотання про передачу у власність земельної ділянки - не впливає на обставини, які стали підставою для прийняття Колодненською сільрадою оспорюваного рішення.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним. Суд вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 209, 304, п.1 ч. 1 307, 308, 313, п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 15 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Судді: