Справа № 646/5062/15-ц
№ производства 2/646/1171/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2015 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі

головуючого - судді Шелест І.М.

при секретарі - Біляєвій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у січні 2005 року у зв'язку із складними сімейними обставинами та скрутним матеріальним становищем була змушена самовільно зайняти житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, який був у непридатному для життя стані. Вона за власні кошти та власними зусиллями здійснила ремонт житлового будинку. Право власності на житловий будинок не оформлювалося. Крім житлового будинку літ. «Б-1» на земельній ділянці є самовільно збудована господарська побудова літ. «Л» - гараж. Оскільки вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє житловим будинком з надвірними спорудами, просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно: нежитловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 27,5 кв.м., в тому числі житловою - 11,1 кв.м., гараж літ. «Л» площею 34,3 кв.м.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 та позивач позов підтримали та просили задовольнити.

Представник Харківської міської ради - Настусенко Д.Д. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся шляхом направлення повістки за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення у газеті. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до наданих доказів, судом встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про власника житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

З інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що житловий будинок літ «А-1», який складався з однієї житлової кімнати площею 14,5 кв.м. по АДРЕСА_1, який був зареєстрований за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу від 10.05.1957 року - знесений. Замість будинку літ. «А-1», на підставі рішень Червонозаводського РВК № 2514 від 20.11.1962 року № 1400 від 30.05.1961 року було збудовано два житлових будинки. На один з них, корисною площею 18,1 кв.м., житловою 11.2 кв.м. (зовнішні розміри 6,16мх4,0м) наданий акт здачі у експлуатацію, затверджений рішенням Червонозаводського РВК № 39/61 від 20.02.1960 року на ім'я ОСОБА_7 По даним інвентаризаційної справи площа вказаного в акті прийомки будинку відповідає житловому будинку літ. «Б-1». Право власності на вказані будівлі не оформлювалося. Також на земельній ділянці є самовільно збудовані господарчі будівлі - гараж літ. «Л».(а.с. 9,10).

Судом встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується витребуваними судом записами актів про смерть № 744 від 24.01.1985 р. та № 9666 від 07.12.1984 р. (а.с. 36-38).

Після смерті ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини звернувся 05.06.1985 року ОСОБА_2, який на час подачі заяви проживав у спірному будинку, заведено спадкову справу. Після сперті ОСОБА_8 з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с. 45-47, 69).

Допитана у якості свідка ОСОБА_9 дала свідчення про те, що постійно проживала по АДРЕСА_2 з 1984 по 1991 роки, там залишилася проживати її бабуся, їй відомо, що по АДРЕСА_1 було два будинки, один ветхій, другий із цегли, 10 років тому у будинку заселилася ОСОБА_1, навела там порядок, відремонтувала будинок. До неї у будинку проживав ОСОБА_2, колись у нього була дружина, дочка, про їх долю їй не відомо. Куди він переїхав жити - не знає, але залишилася його собака, останній раз бачила його п'ять років тому.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10, повідомила суду про те, що з ОСОБА_1 дружить сім'ями близько 10 років. ОСОБА_2 дальній родич її чоловіка. З його дружиною, яка давно померла, та дочкою ОСОБА_2 - не знайома. Раніше ОСОБА_2 вживав алкогольними напоями, потім став віруючим, близько 3-5 років тому до них прийшов ОСОБА_2 просив про допомогу, говорив про те, що його хтось хоче вбити, вона познайомила його з ОСОБА_1, якій він віддав всі документи на будинок. Точно назвати дату, з якої ОСОБА_1 стала проживати у будинку АДРЕСА_1 не змогла. Дала свідчення про те, що будинок був у непридатному для житла стані, саме ОСОБА_1 навела у ньому порядок.

На підтвердження того, що володіння будинком, позивач надала суду квитанції про понесені нею витрати, починаючи з 2013 року, на придбання будівельних матеріалів, заміну вікон, на пробурену свердловину, а з 2014 року - оплату за газ, де у квитанції (за газ) зазначено прізвище ОСОБА_2.

У судовому засіданні ОСОБА_1 повідомила про те, що заселилася у будинок, оскільки ОСОБА_2 обіцяв оформити договір купівлі - продажу і вона йому передавала за це гроші, але належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Звертаючись до суду позивач вказував на те, що у зв'язку із складними сімейними обставинами самовільно зайняла спірний будинок, більше десяти років відкрито користується вказаним житловим будинком та гаражем, а тому просив визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ураховуючи положення статтей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Судом установлено, що власник спірного житлового будинку помер, спадкоємець свідоцтво на право на спадщину не отримав, своє право власності не оформив у встановленому порядку, право власності на даний час на житловий будинок ні за ким не зареєстровано, гараж є самовільною будівлею.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні ОСОБА_1 належних та допустимих доказів, що володіння є добросовісним, тобто що при заволодінні житловим будинком вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності - суду не надала. Факт проживання та реєстрації у спірному будинку не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Крім того, що стосується позову в частині визнання права власності на гараж, який є самовільної будівлею, у встановленому порядку не зареєстрований, слід зазначити, що з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та гараж в порядку набувальної давності задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 335, 344, 376 ЦК України, ст.ст. 10,11,60, 88,209,212,214,215 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом надання апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Шелест