Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.

Нагорняка В.А., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про зміну порядку та способу виконання заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за рамковою угодою від 20 листопада 2007 року № 6430, договором про надання траншу від 20 листопада 2007 року № 2.24580/6430, договором про надання траншу від 04 березня 2008 року № 226301/6430 звернуто стягнення за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 20 листопада 2007 року за реєстровим № 4219, на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 з прибудовами літ. «А-1», дерев'яний, обкладений цеглою, жилою площею 31,20 кв. м, та надвірні будівлі при ньому: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», «Г», вбиральня літ. «Д», теплиця літ. «Е», навіс літ. «Ж», зливна яма літ. «К», огорожа № 1, 4, 5, замощення № 1-1, II, по АДРЕСА_1, надавши ОСОБА_3 право продажу вказаної нерухомості від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу відповідно до процедури продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною незалежним суб'єктом оціночної діяльності відповідно до договору іпотеки від 20 листопада 2007 року у сумі 303 тис. грн.

23 грудня 2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 -звернувся до суду з заявою про зміну порядку та способу виконання рішення. Просив змінити порядок та спосіб виконання вказаного заочного рішення та винести ухвалу про звернення стягнення за договором іпотеки на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на вказаний житловий будинок у рахунок погашення заборгованості.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник посилався на те, що з моменту прийняття рішення реалізувати предмет іпотеки відповідно до заочного рішення суду неможливо, оскільки земельна ділянка під будинком немає кадастрового номера, який має право отримати виключно власник будинку, що унеможливлює оформлення продажу будинку.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року, у задоволенні заяви про зміну порядку та способу виконання рішення відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, задовольнити заяву про зміну порядку та способу виконання рішення.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за рамковою угодою від 20 листопада 2007 року № 6430, договором про надання траншу від 20 листопада 2007 року № 2.24580/6430, договором про надання траншу від 04 березня 2008 року № 226301/6430 звернуто стягнення за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 20 листопада 2007 року за реєстровим № 4219, на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 з прибудовами літ. «А-1», дерев'яний, обкладений цеглою, жилою площею 31,20 кв. м, та надвірні будівлі при ньому: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», «Г», вбиральня літ. «Д», теплиця літ. «Е», навіс літ. «Ж», зливна яма літ. «К», огорожа № 1, 4, 5, замощення № 1-1, II, по АДРЕСА_1, надавши ОСОБА_3 право продажу вказаної нерухомості від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу відповідно до процедури продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною незалежним суб'єктом оціночної діяльності відповідно до договору іпотеки від 20 листопада 2007 року у сумі 303 тис. грн.

В обґрунтування заяви про зміну порядку та способу виконання заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2014 року представник заявника посилався на ч. 2 ст. 120 ЗК України. Зазначав, що з моменту ухвалення судом рішення здійснити реалізацію предмета іпотеки відповідно до вказаного заочного рішення суду неможливо, оскільки земельна ділянка під будинком немає кадастрового номера, який має право отримати виключно власник будинку, що унеможливлює оформлення продажу будинку.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про зміну порядку та способу виконання рішення суду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що вирішення питань, пов'язаних із земельною ділянкою, виходить за межі предмета спору і обставини, на які посилається представник заявника, не є виключними, а тому не можуть бути підставою для постановлення ухвали про зміну порядку і способу виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана вжити всі необхідні заходи для його виконання.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду - це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі ст. 16 ЦК України. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду суд має з'ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду.

При цьому у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Судом установлено, що в рішенні суду, що виконується, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ОСОБА_3 права продажу нерухомості.

При цьому у ст. ст. 33-38 Закону України «Про іпотеку» містяться різні підстави та способи звернення стягнення на предмет іпотеки, які передбачають вирішення конкретної позовної заяви із чітко визначеним предметом і підставою позову, предметом доказування, вони доводяться позивачем за різними нормами права і кожне з них має свої особливості.

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду з права продажу предмета іпотеки на визнання за стягувачем права власності на предмет іпотеки це є зміна рішення суду по суті, що є недопустимим.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про зміну порядку та способу виконання рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко