АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1168/15 Головуючий 1 інст. - Вікторов В.В.
Справа № 642/6077/14-ц Доповідач - Хорошевський О.М.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Івах А.П., Пшенічної Л.В.

за участю секретаря - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційні скарги ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2014 року за по справі за позовом ОСОБА_1 яка дії в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, державного навчального закладу «Харківський професійний монтажно-будівельний ліцей», третя особа - управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, припинення права власності на житло, -

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право власності від 17 грудня 2001 року, згідно якого за ОСОБА_3 визнано право власності на АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1997 року перебувала у шлюбі з відповідачем.

25 грудня 2000 року ОСОБА_3 уклав з ПТУ № 1 договір оренди № 7 за яким було видано ордер на АДРЕСА_1.

У ордері були зазначені: ОСОБА_3 - основний наймач; ОСОБА_4 - дружина; ОСОБА_2 - донька.

3 квітня 2010 року зазначені особи були зареєстровані за цією адресою.

15 вересня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

У вересні 2012 року позивач дізналась, що 17 грудня 2001 року ОСОБА_3 було визнано свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1.

Вважаючи, що приватизацію спірної квартири здійснено з порушенням вимог закону, а її права та права її доньки порушено, просила позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення яким задовольнити повністю позовні вимоги.

Скарга містить посилання на те, що вирішуючи спір суд не взяв до уваги вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції що діяла на момент приватизації спірної квартири, а саме вимог ч. 2 ст. 8 Закону згідно якої передача квартири здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в цій квартирі.

Письмову згоду на приватизацію квартири, в якій вона була зареєстрована, вона не надавала.

Довідка про склад сім'ї ОСОБА_3, надана для приватизації, всупереч вимогам закону містила інформацію лише про ОСОБА_3

Висновок суду про те, що вона дізналась про те, що квартира приватизовано раніше 2012 року ґрунтується на припущеннях, а тому судом безпідставно застосована позовна давність до її вимог.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку давності судом не було встановлено, чи порушені права позивача.

Однак такий висновок не можна вважати обґрунтованим оскільки застосування позовної давності можливе лише у випадках, коли судом було встановлено обґрунтованість позовних вимог, але позивачем без поважних причин було пропущено строк для звернення за судовим захистом.

У разі недоведеності позовних вимог, встановлення судом обставин, які свідчать про те, що право позивача не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову саме з цих підстав.

Надані сторонами докази у справі свідчать про те, що приватизація АДРЕСА_1 відбулась з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, що діяла на час приватизації спірної квартири.

За правилами ч. 2 ст. 8 цього Закону передача займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Суду надані докази того, що на час приватизації спірної квартири у ній постійно проживали та були зареєстровані крім ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх доньки ОСОБА_2 (а.с. 16,18).

Заява про передачу квартири та довідка про склад сім'ї, посвідчена керівником СПТУ - 1, в управлінні якого знаходилось житло, що підлягало приватизації, міститься відомості щодо ОСОБА_3 (а.с. 23,24).

За таких обставин до наймачів спірної квартири повинні бути застосовуватися правила ст. 7 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду».

З пояснень ОСОБА_3 наданих суду апеляційної інстанції вбачається, що зазначене відбулось у зв'язку з домовленістю з керівництвом навчального закладу, в якому він працював, про надання іншого житла, більшої площі, тому не усі члени сім'ї приймали участь у приватизації спірної квартири.

Не зважаючи на це, судова колегія доходить висновку, що під час приватизації спірної квартири були допущені порушення спеціального закону, які призвели до безпідставного обмеження позивача у реалізації її права на приватизацію.

При цьому судова колегія вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Такого висновку колегія доходить з урахуванням пояснень батьків позивача наданих під час розгляду справи з аналогічних позивних вимог, які позивач просила залишити без розгляду.

Пояснення про це були надані ОСОБА_2 у суді першої інстанції.

Доводи позивача про те, що вона дізналась про приватизацію квартири лише у 2012 році не можуть бути взяті до уваги враховуючи їх недоведеність.

Оскільки обставини, які мають значення для справи судом з'ясовано неповно, а норми матеріального права застосовані неправильно, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 309, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: