АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/275/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1091/15Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі: Верещаці М.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до місцевого суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05.06.1998 року з відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Шлюбно-сімені відносини сторони припинили з травня 2014 року, подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Окрім того, кошти на утримання дитини відповідач надає нерегулярно та не в достатній кількості. Вказує, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність, прибуток від здійснення підприємницької діяльності є нестабільним. Просила суд шлюб розірвати та стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі2000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 05.06.1998 року Дзержинським відділ реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 373 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_3 залишено - ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, і до досягнення сином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць виконати негайно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішеннямісцевого суду змінити в частині розміру стягнення аліментів та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом було порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги те, що він не має можливості виплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, оскільки прибуток від підприємницької діяльності отримує незначний, а протягом останніх шести місяців належного чистого прибутку не отримує. Кошти на утримання сина перераховував за рахунок кредитних коштів, однак на даний час банківські установи відмовили у видачі кредитного ліміту. Власного житла він не має, а тому змушений щомісячно сплачувати значні кошти за оренду житла, що вважає істотною обставиною. Також, апелянт вказує, що позивач в судовому засіданні пояснила, що займається підприємницькою діяльністю, він якої щомісячно отримує 20000 грн. чистого доходу, однак ця обставина не була врахована судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Предметом оскарження є часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, а тому рішення суду переглядається лише в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, сторони з 05.06.1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народився син ОСОБА_6. Шлюбні відносини сторони припинили з травня 2014 року по причині різних поглядів на життя, шлюб, прав і обов'язків подружжя та проживають окремо. Відновити сімейні стосунки вони не бажають. Рішенням суду шлюб розірвано.

Неповнолітній син проживає разом з матір'ю і перебуває на її утриманні. Відповідач належним чином не виконує обов'язку по утриманню дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід та враховуючи норми ст. 181, 182, 184 СК України, прийшов до висновку про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

А тому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта, що мати отримує достатній дохід, оскільки розмір доходу матері не має суттєвого значення для встановлення обов'язку батька щодо утримання дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Аналогічні роз'яснення містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Доводи апелянта про те, що аліменти повинні стягуватися у визначеній судом частці від доходу, а не в твердій грошовій сумі, колегією суддів не беруться до уваги не беруться до уваги та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В доводах апеляційної скарги та в запереченнях щодо позову відповідач зазначає про те, що прибуток від підприємницької діяльності отримує незначний, а протягом останніх шести місяців належного чистого прибутку взагалі не отримує. Отже, сам апелянт не заперечує того, що його дохід від підприємницької діяльності є нестабільним та мінливим.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що враховуючи встановлені фактичні обставини по справі, розмір аліментів, які підлягають стягненню, повинен бути визначений в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України.

Під час розгляду справи в апеляційному суді, відповідачем було надано копії податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця.

Згідно податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за перший квартал 2013 року загальна сума доходу становить 70984,00 грн. (а.с.47-48); за 2014 рік - 430442,70 грн. (а.с.63-64).

Апелянтом надана копію книги обліку доходів платника податку на 2 арк. (а.с.65-66), яка належним чином не завірена, а тому дати оцінку цьому доказу не представляється можливим, оскільки така оцінка може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, відповідачем надано довідку та виписку по банківському рахунку № НОМЕР_1 підприємця ОСОБА_2, який відкрито в ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до яких вбачається, що станом на 31 грудня 2014 року вхідний залишок по рахунку становить 11171,83 грн., а вихідний залишок - 1842,23 грн. (а.с.67-94).

Колегія суддів вважає, що розмір коштів, які обраховуються за приватним підприємцем на його банківському рахунку не свідчить про те, що господарська діяльність не здійснюється, дохід не отримується та не буде отриманий в подальшому. Крім того, слід звернути увагу на те, що розрахунки можуть проводитися як в безготівковій формі, так і готівкою.

Також, надано копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та квитанцій (а.с.95-115) відповідно до яких вбачається, що ФОП ОСОБА_2 є замовником на придбання будівельних матеріалів та інших товарів. Однак, колегія суддів вважає, що наявність у відповідача зобов'язань по придбанню товарів не може впливати на його обов'язок по утриманню сина та не є безумовною підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів. Разом з тим, дана обставина підтверджує те, що відповідач є платоспроможним та виконує свої фінансові зобов'язання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом не надано будь-яких інших доказів (в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України) на підтвердження своїх доводів про наявність інших фінансових зобов'язань, зокрема того, що він несе значні додаткові витрати за оренду житла та має саме кредитні зобов'язання із банківськими установами.

Мотиви, висловлені апелянтом в судовому засіданні під час апеляційного розгляду та викладені в письмових поясненнях його адвоката, про зменшення розміру стягнутих аліментів до 1000 грн., не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є зміною суті апеляційної скарги та подані в порушення вимог ст. 300 ЦПК України.

Оцінивши в сукупності надані апелянтом докази про його доходи та витрати, колегія суддів вважає, що відповідач отримує достатній дохід, який дає йому можливість сплачувати аліменти на сина у визначному місцевим судом розмірі 1500 грн. щомісячно, що є співмірним до потреб дитини та відповідає загальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), в результаті чого дотримано справедливий баланс інтересів обох сторін, виходячи із пріоритету інтересів дитини.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на доказах, досліджених при розгляді справи, а не на припущеннях, які на думку осіб, що беруть участь у справі доводять спростування пред'явлених вимог.

Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при задоволенні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 1 ст. 191 СК України, не визначив момент з якого необхідно стягувати аліменти.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позов було пред'явлено 20.01.2015 року.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в частині визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 рокучастково змінити, зазначивши, що стягнення аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. проводити щомісячно, починаючи з 20.01.2015 року, і до досягнення сином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, повноліття.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) В.І.Акопян

(підпис) О.А.Лобов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін