Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова Владислава Володимировича, поданою представником Зленком Тарасом Олексійовичем, на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 03 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

Посилалась на те, що 14 липня 2014 року між сторонами укладений договір банківського вкладу в іноземній валюті № 6905 «найкращий он-лайн», відповідно до якого позивачка внесла на депозит грошові кошти в сумі 14 197,33 доларів США строком на три місяці до 12 жовтня 2014 року зі сплатою 9,5 % річних. По закінченню строку дії договору ОСОБА_4 звернулась до відповідача з вимогою повернути вклад та нараховані відсотки, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що постановою Національного банку України від 29 серпня 2014 року обмежено видачу готівкових коштів в іноземній валюті у межах 15 000 гривень на добу.

13 жовтня 2014 року сторони уклали договір, відповідно до якого позивачка поклала на депозит частину вкладу в розмірі 10 487,84 доларів США строком на один місяць до 12 листопада 2014 року, який в подальшому був пролонгований на один місяць. Однак, а ні кошти в розмірі 10 487,84 доларів США та відсотки в сумі 71,44 доларів США,а ні залишок в розмірі 3 791,28 доларів США позивачу не повернуті, у зв'язку з чим ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача вказані кошти та 3 % річних в сумі 1 155,30 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 03 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 3 791,28 доларів США за договором банківського вкладу від 14 липня 2014 року та 3 % річних в розмірі 525,77 грн; 10 559,28 доларів США за договором банківського вкладу від 13 жовтня 2014 року та 3 % річних в розмірі 629,53 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 03 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. - Зленко Т.О. просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що строк дії договору банківського вкладу закінчився, а тому відповідач зобов'язаний був повернути кошти його власнику, а відмова позивачу у повернення його коштів, суперечить вимогам чинного законодавства.

Судами встановлено, що по закінченню строку дії договору банківського вкладу, ОСОБА_4, при зверненні до банку з вимогою про повернення коштів, отримала відмову, з посиланням на постанову Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», відповідно до якої банки зобов'язано обмежити видачу готівкових коштів в межах 15 000 грн на добу на одного клієнта.

Однак, положенням ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 03 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 <nau://ukr/1618-15|st332> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова Владислава Володимировича, подану представником Зленком Тарасом Олексійовичем, відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 03 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Н.А. Горелкіна

Ю.Г. Іваненко