Справа №672/1150/15-ц
Провадження №2/672/379/15
29.09.2015 року Городоцький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Сакенова Ю.К.
секретаря - Ратушняк Л.В.
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 травня 2000 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Під час шлюбу у подружжя народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Городоцького районного управління юстиції, Хмельницької області 29 грудня 2000 року серії НОМЕР_1). ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір'ю неповнолітньої дитини, а відповідач, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3- батьком.
05 жовтня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться.
На підставі рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14.02.207 року стягнуто із відповідача аліменти на отримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2007 року та до його повноліття.
Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України.
Виходячи з інтересів дитини на оздоровлення, відпочинок, та розвиток, позивач мала намір з'їздити із дитиною на відпочинок за межі України. Відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, чим фактично обмежує потреби сина на оздоровлення, відпочинок, що не відповідає інтересам дитини. Жодне з питань, пов'язане із вирішенням прав та інтересів дитини батьком в добровільному порядку не вирішується.
Згідно рішення ЛКК № 145/2 від 04.08.2015 року ОСОБА_4, потребує оздоровлення в морському кліматі, часто хворіє ГРВІ, гострими бронхітами.
На підставі наведеного просить задовольнити позов.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ч.4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2000 року між сторонами був укладений шлюб. Під час шлюбу у подружжя народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Городоцького районного управління юстиції, Хмельницької області 29 грудня 2000 року серії НОМЕР_1). ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір'ю неповнолітньої дитини, а відповідач, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3- батьком.
05 жовтня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться.
На підставі рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14.02.207 року стягнуто із відповідача аліменти на отримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2007 року та до його повноліття.
Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України.
Виходячи з інтересів дитини на оздоровлення, відпочинок, та розвиток, позивач мала намір з'їздити із дитиною на відпочинок за межі України. Відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, чим фактично обмежує потреби сина на оздоровлення, відпочинок, що не відповідає інтересам дитини. Жодне з питань, пов'язане із вирішенням прав та інтересів дитини батьком в добровільному порядку не вирішується.
Згідно рішення ЛКК № 145/2 від 04.08.2015 року ОСОБА_4, потребує оздоровлення в морському кліматі, часто хворіє ГРВІ, гострими бронхітами.
Таким чином тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 за межі України буде відповідати його інтересам.
Така думка викладена і у рішенні виконкому Городоцької міської ради №164 від 29.09.2015 року , яким орган опіки та піклування визнає за доцільне надання дозволу ОСОБА_2 на виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 без дозволу батька.
Відповідно до п.З ч.З ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ.
Згідно ст.З зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону.
Згідно п. 18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» оформлення паспорта/проїзного документа за наявності заперечень одного з батьків може бути оформлено на підставі рішення суду.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п.З, п.4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 року №57 - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Відповідно до положень ст.155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Таким чином суд визнав за можливе надати дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 за межі України без дозволу батька.
Судові витрати розподілити між сторонами відповідно до вимог ст..88 ЦПК України.
Керуючись ст..150, 155 СК України, ст.10, 88, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України,
Позов задовольнити повністю.
Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон у її супроводі чи за її дорученням уповноваженій нею особі, без дозволу батька дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, щороку до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на користь ОСОБА_2 в сумі 243,60 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя