Справа № 362/6163/15-ц
Провадження № 2/362/2497/15
У Х В А Л А

"16" жовтня 2015 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Л.М.Кравченко, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив: прийняти до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у справі; накласти обтяження на все рухоме і нерухоме майно подружжя в якості забезпечення позову; здійснити поділ спільного майна подружжя; визначити попередній розмір судового збору; стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору; витребувати з відповідача всі документи щодо землі та будинку.

Однак , позовна заява не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, у звязку з чим ухвалою судді від 31.08.2015 р. позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків у звязку з наступним.

Позовна заява повинна містити:

1. найменування суду, до якого подається заява;

2. ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такі відомі;

3. зміст позовних вимог;

4. ціну позову щодо вимог майнового характеру;

5. виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги;

6. зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування;

7. перелік документів, що додаються до заяви.

Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання та повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Однак, подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК України повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

У п.22 та п.25 цієї Постанови зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до положень п.а ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено вимогу про поділ майна подружжя, однак позивачем не визначено ціну позову.

Позивачем не конкретизовано позовні вимоги, не зазначено, яким чином необхідно поділити майно та яке саме майно.

Також позивачем не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину справи (доказів наявності у подружжя спільного майна та набуття його в період шлюбу, або ж доказів неможливості їх надання чи отримання), вартості спірного майна (за змістом ст. 80, п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України такий обов'язок покладається на позивача) п.6 ч.2 ст. 119 ЦПК України.

Крім того, в порушення ч.5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору (Законом України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про поділ майна подружжя у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати). Позивачем не надано відомостей про наявність перешкод в визначенні дійсної вартості спірного майна на час звернення до суду.

Крім того, відповідно до положень ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та його державної реєстрації.

За змістом ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Таким чином, до моменту виготовлення обєкта нерухомості, особа яка здійснює його створення визнається власником матеріалів, які були використанні нею в процесі цього будівництва.

Висуваючи вимогу про визнання за позивачем права власності на незавершене будівництво, позивачем не враховано вищезазначені вимоги цивільного законодавства, а також тої обставини, що при вчиненні дій по відчуженню обєкта незавершеного будівництва право власності на цей обєкт реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі необхідних документів, а саме: проектно-кошторисної документації, документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва, та документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою і вчинення вказаних дій не відноситься до компетенції суду.

Окрім того, не зазначено вказаних документів як доказів, що підтверджують обставини справи, а саме джерела та час придбання вказаного майна, не додано їх до матеріалів справи.

Позивачем вказана ухвала суду отримана 06.10.2015 р., що стверджується його підписом на супровідному листі, однак станом на 16.10.2015 р. вимог ухвали виконано не було.

За таких обставин позовну заяву слід повернути позивачу, розяснивши, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя- визнати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом пяти днів з дня її проголошення через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Л.М. Кравченко