АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/241/15 Головуючий 1-інст. - Назаренко О.В.
Справа - № 635/8102/13-ц Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - стягнення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, стягнутих рішенням суду від 12 жовтня 2005 року в розмірі станом на 25 серпня 2013 року 493311,76 грн.

У обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 1986 року по 21 січня 2011 року, мають двох дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сімейні відносини між нею і відповідачем припинені з червня 1998 року, з вказаного часу вони проживають окремо. Діти залишились проживати з нею. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12 жовтня 2005 року на її користь з відповідача стягнуті аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30.05.2005 року до повнолітня ОСОБА_7 та до досягнення ОСОБА_6 23-річного віку або до припинення навчання чи зміни матеріального становища сторін.

Виданий на підставі цього рішення виконавчий лист був поданий нею до виконання до Жовтневого ВДВС ХМУЮ: за місцем роботи відповідача, проте від сплати аліментів останній ухилявся, у 2009 році звільнився з роботи і виконавчий лист був переданий для виконання до ВДВС Харківського РУЮ за місцем проживання боржника, з визначенням суми заборгованості.

З травня 2009 року виконавчий лист знаходився на виконанні в Харківському ВДВС, до якого боржник неодноразово викликався , але не з»являвся у зв»язку з чим державним виконавцем виносилась постанова про привід, а також спрямовувалось подання щодо вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України.

09 липня 2010 року державним виконавцем Харківського ВДВС винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв»язку із закінченням строку виконання.

Заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_5, що виникла з грудня 2006 року не сплачена, станом на 27.08.2013 року становить 25818,28 грн., а неустойка (пеня ) за прострочення їх сплати станом на 25.08.2013 року становить 493 311, 76 грн.

Відповідач проти позову заперечував. При цьому посилався на те, що про існування судового рішення про стягнення з нього аліментів та про відкриття виконавчих проваджень з їх стягнення йому не було відомо.

Не заперечував проти того, що неповнолітня дочка ОСОБА_7 проживала з позивачкою і знаходилась на її утриманні.

Що стосується старшої дочки ОСОБА_6, то вказував, що навчання вона закінчила у 2008 році, проте виконавче провадження відносно неї не було закінчено. 03 вересня 2006 року дочка ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 і з вказаного часу з матір»ю не проживає і відносин з нею не підтримує.

Вказував, що заборгованість зі сплати аліментів визначалась державним виконавцем без урахування його заробітку і є неправильною, а заборгованість зі сплати аліментів на старшу дочку зовсім не може враховуватись .

Визнав наявність заборгованості зі сплати аліментів на молодшу дочку ОСОБА_7 за період, коли він звільнився з роботи, тобто з січня 2009 року до досягнення нею повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 4281,03 грн., проте вважав, що підстави для стягнення з нього неустойки відсутні, оскільки відсутня його вина у виникненні заборгованості.

Вказував також, що позивач зловживає своїми правами, оскільки навмисно звернулась до суду після того, як цивільна справа, в якій було ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів. та виконавчі провадження знищені за закінчення строку зберігання і він позбавлений можливості довести, що не отримував копії цього рішення, постанов про відкриття виконавчих проваджень, оскаржити це рішення, дії державних виконавців та звернутись з позовом про зменшення заборгованості.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що судом неповно з'ясовані всі обставини справи, не досліджені всі доводи та не надано їм належної оцінки.

Зазначає, що суд першої інстанції посилається на те, що нею не надано доказів наявності заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в той час коли нею було надано всі необхідні докази заборгованості відповідача по сплаті аліментів, а саме: рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, постанови про відкриття виконавчого провадження, розрахунки заборгованості (помісячно) по сплаті аліментів, копію подання про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, копії вимог про примусовий привід боржника, копії постанови про примусовий привід боржника, копії постанови про закінчення виконавчого провадження.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні її позову, суд посилається на те, що рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_5 було заочним і в судовому засіданні не встановлено того факту, що воно було вручене відповідачу, проте ОСОБА_5 не надав доказів того, що він не отримував копії зазначеного рішення.

Звертає увагу на те, що справа за її позовом розглядалась більше року, тому нею 29 вересня 2014 року було подано уточнення до позовної заяви з розрахунком пені за прострочення сплати аліментів станом на 25 вересня 2014 року, однак вказане уточнення не знайшло відображення в рішенні суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доказів заборгованості відповідача зі сплати аліментів на неповнолітніх дітей не надано, виконавче провадження відсутнє, факт вручення відповідачу заочного рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12.10.2005 року не підтверджений, що унеможливлює встановити ухилення його від сплати аліментів.

Погодитись з такими висновками суду неможна, оскільки суд дійшов їх при неповному з»ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до п.1ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова 12.10.2005 року з ОСОБА_5 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розімірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 30.05.2005 року до повноліття дочки ОСОБА_7 та до досягнення повнолітньою дочкою ОСОБА_6 двадцяти трьох років або до припинення нею навчання або зміни матеріального становища сторін.

Виданий на підставі вказаного рішення Комінтернівським районним судом міста Харкова виконавчий лист перебував на виконанні Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції і ВДВС Харківського районного управління юстиції.

Надані позивачкою до суду розрахунки заборгованості свідчать про те, що аліменти з ОСОБА_5 не стягувались, заборгованість обчислювалась державними виконавцями з середньої заробітної плати по Жовтневому району міста Харкова і Харківському району Харківської області, згідно даних Харківського обласного управління статистики.

Згідно довідки про розмір заборгованості ОСОБА_5, виданої державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ станом на 29.12.2006 року заборгованість складала 5493,99 грн., за період з 29.12.2006 року по 03.04.2009 року розмір її становить 12349, 08 грн., а всього 17843,07 грн.

Довідка про розмір заборгованості. зі сплати аліментів, видана державним виконавцем ВДВС Харківського РУЮ свідчить про те, що заборгованість ОСОБА_5 зі сплати аліментів за період з квітня 2009 року (27 днів) по ІНФОРМАЦІЯ_3 становить 7975.21 грн.

09.07.2010 року державним виконавцем ВДВС Харківського РУЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 стж.37 ЗУ « Про виконавче провадження» із зазначенням, що заборгованість за період з 30.05.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ( на день двадцятиріччя дитини) становить 25818,28 грн.

Матеріали справи дійсно не містять доказів того, що відповідачу вручалась копія заочного рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12.10.2005 року.

Проте, це не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Про наявність цього рішення відповідач беззаперечно дізнався з часу отримання копії позовної заяви ОСОБА_4 про стягнення неустойки, проте, ані цього рішення, ані розрахунки заборгованості, здійснені державними виконавцями у встановленому законом порядку не оскаржив , доказів добровільного виконання батьківського обов»язку з утримання неповнолітньої дитини не надав , частково визнав заборгованість зі сплати аліментів на молодшу дочку ОСОБА_7, проте будь-яких дій з її сплати не здійснив навіть під час апеляційного розгляду справи.

З ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05.06.2013 року убачається, що ОСОБА_5 притягався до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08.11.2011 року на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7 на період її навчання.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 визнала , що з 2006 року дочка ОСОБА_6 з нею не проживає і на її утримання не знадиться, а також, що навчання вона закінчила у 2008 році. Також погодилась з тим, що подана нею заява про уточнення (збільшення) позовних вимог не була предметом розгляду судом першої інстанції та підтримала позовні вимоги в розмірі 297 776,56 грн.

При цьому пояснила, що вказаний розрахунок неустойки (пені) здійснений нею тільки відносно заборгованості відповідача за прострочення сплати аліментів на молодшу дочку ОСОБА_7. Для обчислення неустойки вона брала половину сум , зазначених в довідках державних виконавцями , як нарахованих до сплати аліментів та обчислювала неустойки за прострочення їх сплати на час звернення до суду.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального і сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Неустойка за прострочення відповідачем сплати аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_7 в уточненому під час апеляційного розгляду справи розрахунку, станом на грудень 2006 року , визначена позивачем за відсутності даних про щомісячні нарахування аліментів , тому не може бути прийнята судовою колегією.

В іншій частині розрахунок здійснений на підставі даних довідок державних виконавців.

При цьому позивачем за основу приймались розмір заборгованості по аліментам, які приходились на долю молодшої дочки ОСОБА_7 за кожен місяць окремо, кількість днів прострочення до часу її звернення до суду. З урахуванням необхідності з вищенаведених підстав виключити з цього розрахунку неустойку станом на грудень2006 року - 77996,51 грн., загальний її розмір буде становити 219780,05 грн.

Проте, за відсутністю доказів, які б підтверджували ухилення відповідача від сплати аліментів на неповнолітню дочку за весь час, з якого вони були стягнуті , судова колегія вважає , що розмір неустойки має бути зменшений до 6000,00 грн.

Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню у дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, п.1ч.1 ст.309, ст.ст.313,314,316,317,319,324 ЦПК України судова колеія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2014 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, що проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1 неустойку( пеню) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 29.12.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі

6000,00 ( шість тисяч) грн., а у дохід держави 243 (двісті сорок три)грн.60 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії -підписи

Копія вірна. Суддя -