Справа № 1008/5191/12 Головуючий у І інстанції Корнієнко С.В.
Провадження № 22-ц/780/4/15 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 1 21.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка А.С.,

При секретарі - Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки майна в натурі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку нерухомості та визнання права власності на частку нерухомості, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вимогою про виділення в користування та визнання за ним права власності на приміщення 1-4 площею 11.4 кв.м. житлового будинку АДРЕСА_1, а також частини надвірних господарських будівель у вищезазначеній нерухомості, що відповідає його 1/4 частці у праві власності на зазначене нерухоме майно.

В добровільному порядку поділити майно відповідач відмовляється, а тому ОСОБА_2 просив виділити відповідачу в користування приміщення 1-1 площею 13.5 кв.м., 1-2 площею 4,1 в.м., 1-5 площею 10,9 кв.м., 1-3 площею 15,3 кв.м. та відповідно 3/4 частки надвірних будівель спірного житлового будинку.

ОСОБА_3 звернулася в Васильківський міськрайонний суд Київської області з зустрічним позовом, в якому просила суд припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину спірного будинку через неможливість його виділення в натурі, визнати за нею право власності на зазначену частину нерухомості із сплатою ОСОБА_2 її вартості.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року, справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції. Зазначив, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 скасуванню і по справі в цій частині необхідно ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 в їх задоволенні, в решті, рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

В ч. 5 ст. 1268 ЦК України вказано, що право власності на майно у випадку прийняття спадщини виникає з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 грудня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом

Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області, за реєстровим № 1-2836, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 березня 2007 року та технічного паспорту на громадський будинок, інвентарний номер 186, реєстровий № НОМЕР_1, ОСОБА_2 на праві власності належить 1/4 частина, а ОСОБА_3 - 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

З огляду паспортів сторін по справі вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2.

Як вбачається з листа відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради Київської області від 04 квітня 2012 року, переобладнання спірного будинку в двоквартирний можливе лише за умови дотримання державних будівельних нормативів та експлуатаційних вимог.

Згідно висновку експерта № 10536/12-43/2298/13-43 від 26 березня 2013 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України, поділ будинку АДРЕСА_1 в існуючому об'ємно-планувальному рішенні житлового будинку (існуючій площі забудови) в частках 1/4 та 3/4, з обладнанням двох ізольованих мінімальних квартир та виділити позивачеві кімнату 1-4 площею 11,4 кв.м., не вбачається можливим. Дійсна вартість (ринкова) 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в цінах станом на момент проведення дослідження складає 27 310,50 грн.

Відповідно до висновку експертів № 6952/14-43/1525/15-43 від 27 лютого 2015 року повторної комісійної будівельно-технічної експертизи, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України, ринкова вартість житлового будинку № НОМЕР_2 та надвірних споруд, розташованих по АДРЕСА_1 в цінах, станом на момент дослідження становить 535 418,00 грн.

Поділ житлового будинку між співвласниками в частках ? та ? не вбачається можливим.

Поділ житлового будинку між співвласниками при умові відступу від ідеальних часток та відокремлення однієї житлової кімнати нормованою площею з влаштуванням прибудови (добудови) з мінімально необхідною нормованою площею без порушення пожежних відстаней між будівлями та виконання будівельних робіт з підсилення несучої здатності основних конструктивних елементів житлового будинку та часткової заміни конструкції перекриття та покриття житлового будинку, вбачається можливим.

Можливі варіанти поділу домоволодіння АДРЕСА_1 для подальшого влаштування в ньому двох ізольованих квартир, із зазначенням переліку та вартості необхідних робіт в будинку для забезпечення ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, які пропонується виділити кожному із співвласників, приведено в таблицях №№ 10-11 (Варіант № 1а), №№ 12-13 (Варіант № 1б), №№ 14-15 (Варіант № 2а ), №№ 16-17 (Варіант № 2б) та схематично зображено в Додатках № 1, № 2 до даного висновку.

Згідно квитанції № 4159 від 17 грудня 2013 року, ОСОБА_3 на депозитний рахунок Васильківського міськрайонного суду Київської області зараховані кошти в сумі 27 311,00 грн.

В матеріалах цивільної справи знаходиться рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 250 від 30 липня 2014 року з якого вбачається, що виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області не заперечує проти поділу будинку АДРЕСА_1 за умов дотримання чинного законодавства, державних будівельних, санітарних, протипожежних норм.

Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують права інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до положень ст. ст. 355 і 366 ЦК України власність двох осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Разом із тим, зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Згідно ст. 364 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 01 жовтня 1991 року із змінами, «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено окрему частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Статтею 365 ЦК України передбачено можливість припинення права власності, зокрема у випадках коли: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Питання, чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Верховний Суд України неодноразово висловлював свою позицію із зазначених питань, а саме те, що із змісту норми ст. 365 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та членам його сім»ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 року у справі № 6-22505св09, постанова від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11).

Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року (набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року) у справі «Андрій Руденко проти України» (заява № 35041/05) установив порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, а саме: незаконного позбавлення особи майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може привести до негативних економічних наслідків для цієї особи, оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.

При вирішенні таких справ, крім спеціальної норми, слід керуватися і загальними засадами цивільного законодавства (ст. 3) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників, вивчати всі обставини справи з метою з»ясування, чи не зловживає особа, яка бажає виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, наданим їй ч. 2 ст. 364 ЦК України правом, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію або іншу матеріальну компенсацію вартості його частки, і що такий виділ не завдасть їм шкоди.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так як ОСОБА_2 не надано суду доказів про те, що відповідно до висновку експертів № 6952/14-43/1525/15-43 від 27 лютого 2015 року, за результатами проведення повторної комісійної судової будівельно-технічної експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України при визначенні варіантів поділу спірного домоволодіння ним розроблені відповідні, проектна та звітна документація на виконання будівельних робіт з підсилення несущої здатності основних конструктивних елементів житлового будинку та повної (або часткової) зміни конструкцій перекриття та покриття житлового будинку, яка повинна бути погоджена з відповідними службами і установами, тому, колегія суддів вважає, що за таких обставин, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року про відмову ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог є правильним і не може бути скасоване в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року щодо задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ? частку вартості житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 27 310,50 грн. та визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину ОСОБА_2 вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями з тих підстав, що ОСОБА_2 не може бути виділена в натурі, належна йому частка в спадковому будинку, оскільки будинок є неподільним, його частка є незначною, припинення права власності на незначну частку будинку не завдасть йому істотної шкоди, ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду перераховано кошти, що відповідають частці нерухомості, право власності на яке припиняється так як вказані висновки зроблені Васильківським міськрайонним судом Київської області без належної оцінки і перевірки доводів ОСОБА_2, які викладені ним в позовній заяві та щодо висновків експерта № 10536/12-43/2298/13-43 від 26 березня 2013 року, викладені ним за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України, які спростовуються висновком експертів № 6952/14-43/1525/15-43 від 27 лютого 201'5 року за результатами проведення повторної комісійної судової будівельно-технічної експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України.

За таких обставин, також є помилковим висновок суду першої інстанції і щодо того що ? частка ОСОБА_2 в спірному спадковому майні є незначною, так як спростовується доказами, які є в матеріалах цивільної справи, також, колегією суддів не може бути прийнято до уваги той факт, що ОСОБА_3 перерахувала на депозитний рахунок Васильківського міськрайонного суду Київської області 27 310,50 грн. вартості ? частки спадкового житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, оскільки, вказана сума є заниженою і не відповідає дійсній вартості ? частини спірного майна.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в їх задоволенні. В іншій частині, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, так як воно є правильним.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В решті, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 20 грудня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді