Справа №577/3374/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток Т. А.
Номер провадження 22-ц/788/706/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Білецького О. М. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу гаража недійсним та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання права власності на гараж,

в с т а н о в и л а :

07 липня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу металевого гаража за адресою: АДРЕСА_1, укладений 11 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також зобов'язати ОСОБА_3 звільнити гараж та повернути їй ключі. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року про поділ спільного майна подружжя їй виділено у власність металевий гараж вартістю 4000 грн., який відповідач ОСОБА_5 після розірвання шлюбу продав ОСОБА_3 без її згоди.

ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на переносний металевий гараж вартістю 12000 грн., мотивуючи його тим, що він є добросовісним набувачем і придбав гараж на законних підставах.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу металевого гаража за адресою: АДРЕСА_1, укладений 11 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити металевий гараж за адресою: АДРЕСА_1 та повернути ключі ОСОБА_4

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а його позов задовольнити.

При цьому зазначає, що він є добросовісним набувачем і суд неправомірно не застосував до спірних правовідносин ст. 330 ЦК України, на яку він посилався в своїй позовній заяві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та її представника адвоката Тендерес Г.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2003 року до 21 червня 2013 року.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року поділено спільне майно подружжя, відповідно до якого ОСОБА_4 із спільного майна, крім іншого, виділено металевий гараж вартістю 4000 грн. ( а.с. 5).

У вересні 2007 року зазначений гараж ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_8 за 4000 грн., що підтверджується копією розписки від 05 листопада 2013 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи № 577/1552/14-ц (2/577/477/14) ( а.с. 95).

З копії розписки від 11 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 за 12000 грн. металевий переносний гараж, який знаходиться на городі в господарстві за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_5 кошти отримав в повному обсязі в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ( а.с. 6).

Судом також встановлено, що на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться три металеві гаражі, останній з яких є спірним. Вказаний гараж знаходиться на фундаменті та бетонній площадці. Виїзд з гаража у двір будинку АДРЕСА_2.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що металевий гараж був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 і при укладенні договору купівлі-продажу спірного гаража, відповідно до ст. 65 СК України, необхідно було отримати письмову згоду дружини ОСОБА_5, якої отримано не було, що тягне недійсність укладеного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, у вересні 2007 року придбав у ОСОБА_8 металевий гараж ( а.с. 95).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року цей гараж визнаний спільною сумісною власністю і при поділі майна подружжя переданий ОСОБА_4 (а.с. 5). Проте, 11 жовтня 2013 року ОСОБА_5 продав гараж ОСОБА_3 за 12000 грн. (а.с. 6). Договір укладено в простій письмовій формі у вигляді розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 свій особистий металевий переносний гараж, який знаходиться на городі в господарстві за адресою: АДРЕСА_1. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 своїми підписами засвідчили цю угоду та передачу коштів за гараж в розмірі 12000 грн.

Статтею 65 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного Кодексу України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на спірний гараж розповсюджується режим об'єкту права спільної сумісної власності подружжя. Договір купівлі-продажу від 11 жовтня 2013 року виходить за межі дрібного побутового та у порушення вимог ч. 1 ст. 65 СК України укладений ОСОБА_5 без письмової згоди другого з подружжя.

Отже, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу, як такого, що суперечить вимогам ст. ст. 60, 65 СК України та порушує право ОСОБА_4 на спільне сумісне майно подружжя.

Судом також встановлено, що в подальшому, при поділі майна подружжя, на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року, спірний гараж був переданий ОСОБА_4

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

ОСОБА_4 є власником спірного гаража. Та обставина, що гараж вибув з її володіння не з її волі встановлена судом та не спростована відповідачем.

Отже, власник має право на його витребування від добросовісного набувача з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.388 ЦК України.

Відтак, висновок місцевого суду про необхідність звільнення гаража та повернення ключів ОСОБА_4, відсутність підстав для задоволення зустрічного позову є правильним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він є добросовісним набувачем, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -