У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л. Мостової Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про розірвання кредитного договору, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в інтересах якого діє Библів Лілія Володимирівна на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_6 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 600 000,00 грн на строк до 09 квітня 2018 року зі сплатою 18 % річних.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язання за даним договором, між банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки від 11 квітня 2008 року, згідно якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку домоволодіння АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_6 належним чином не виконував свої зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії, позивач просив стягнути з нього заборгованість станом на 06 лютого 2014 року в розмірі 931 555,28 грн.

В грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про розірвання договору відновлювальної кредитної лінії, посилаючись на те, що за вказаним договором ним було сплачено 133 185,94 грн основного боргу та 34 947,33 грн процентів за користування кредитом, однак при звірці з банком він встановив, що працівники банку оформили ряд платіжних документів про отримання ним коштів, які він фактично не отримував, а також те, що він неодноразово погашав кредит та вносив у касу банку значні суми коштів на які йому не видавалися квитанції та вони не поступали в касу банку на погашення кредиту. За його заявою по даному факту відкрито кримінальне провадження в рамках якого було проведено почеркознавчу експертизу, з висновку якого вбачається, що підписи в заявах на видачу готівки від 27 лютого 2009 року, від 01 березня 2010 року та від 25 листопада 2008 року виконані не ним, а іншою особою.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що у зв'язку з неправомірними діями банку у нього виникла недовіра до банку, а тому він просив розірвати кредитний договір.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2014 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 184 710,34 грн простроченої заборгованості, 304 947,45 грн строкової заборгованості, 197 681,39 заборгованості за процентами, 20 000,00 грн пені та штрафів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Розірвано договір відновлювальної кредитної лінії № 161, укладений 10 кітня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Державний ощадний банк України».

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в інтересах якого діє Библів Л.В. просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення зустрічного позову про розірвання договору відновлювальної кредитної лінії, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові рішення в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення кредитної заборгованості, сторонами не оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2014 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2014 року, в частині задоволення зустрічних позовних ОСОБА_6 про розірвання договору відновлювальної кредитної лінії, то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної інстанції та переглядати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_6 про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із наявності правових підстав для розірвання договору відновлювальної кредитної лінії, оскільки згідно висновку експертизи заяви від імені ОСОБА_6 на отримання готівки від 27 лютого 2009 року, від 01 березня 2010 року та від 25 листопада 2008 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою, що свідчить про істотні порушення умов договору зі сторони банку, яке не дозволило позичальнику отримати очікуване при укладенні договору і призвело до зайвого нарахування процентів.

Однак, такий висновок зроблено судами без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 квітня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_6 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 161, відповідно до якого банк зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти в сумі 600 000,00 грн зі сплатою 18 % річних.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією у період до 09 квітня 2010 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до 01 числа кожного місяця, починаючи з травня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 09 квітня 2018 року.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язання за даним договором, між банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки від 11 квітня 2008 року, згідно якого ОСОБА_6 передав іпотеку банку домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно поданого ПАТ «Державний ощадний банк України» розрахунку загальна заборгованість ОСОБА_6 за вказаним договором складає станом на 06 лютого 2014 року 931 555,28 грн, у тому числі: 315 314,85 грн - строкова заборгованість за кредитом, 193 889,88 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 221 303,35 грн - прострочені проценти, 190 695,96 грн - пеня за порушення строків погашення кредиту та 10 351,24 грн - платежі по поновленню договору страхування заставного майна.

ОСОБА_6, звертаючись до суду з зустрічним позовом про розірвання кредитного договору, посилався на те, що окремі заяви складені від його імені на видачу готівки, а саме: від 28 листопада 2008 року, від 30 січня 2009 року, від 27 лютого 2009 року, від 30 березня 2009 року, від 15 квітня 2009 року, від 01 березня 2010 року, на загальну суму 41 950,00 грн підписані не ним, та він цих коштів не отримував, у зв'язку з чим він подав відповідну заяву до правоохоронних органів.

ОСОБА_6, в своїй позовній заяві зазначив підставу для розірвання кредитного договору, втрату довіри до банку та порушення зі сторони банку істотних умов договору, зокрема, вчинення працівниками банку підпису на заявах про видачу готівки від його імені.

В рамках проведення досудового розслідування про вчинення службовими особами ПАТ «Державний ощадний банк України» кримінального правопорушення передбаченого ст. 366 КК України було проведено почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 09/03-305 від 28 вересня 2013 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_6 у заявах на видачу готівки від 27 лютого 2009 року, від 01 березня 2010 року, від 25 листопада 2008 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував, та не виконав вимоги ст. ст. 212-214 ЦПК України, не мотивував належним чином, в чому саме полягає істотність порушення умов договору зі сторони банку, що тягне його розірвання, та чи завдано цими порушеннями позичальнику шкоди, у зв'язку з чим він позбавлений того, на що розраховував.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не виконав, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, не зазначив конкретних обставин та фактів, що спростовують такі доводи.

За таких обставин, ухвалені судові рішення в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в інтересах якого діє Библів Лілія Володимирівна задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2014 року в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про розірвання кредитного договору скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук