Справа № 2/756/564/15
РІШЕННЯ

Іменем України

13 січня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Богдан О.О.

при секретарі Сергутіні В.А .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова спілка» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.11.2013 року він влаштувався на роботу до ТОВ «Торгівельно-промислова спілка» на посаду охоронника, про що йому того ж дня видано посвідчення і 21.11.2013 року укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

На вказаній посаді він працював до 24.01.2014 року і коли він прийшов на роботу з лікарняного, його не допустили до роботи без пояснення причин.

За січень 2014 року відповідач не виплатив йому заробітну плату в сумі 1190 грн. 00 коп. На письмову вимогу до керівництва установи від 27.01.2014 року про виплату заробітної плати, надання копії наказу про звільнення та виписки з книги інструктажу, він відповіді не отримав.

Вважає, що відповідачем порушено його права на працю та оплату праці, чим спричинена моральна шкода в розмірі 10000,00 грн.

На підставі викладеного позивач заявив вимогу про стягнення з ТОВ «Торгівельно-промислова група» невиплачену заробітну плату в розмірі 1190,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав. Суду пояснив, що прийшов до відповідача влаштовуватися на роботу на посаду охоронника без трудової книжки. Вважає, що в такому випадку обов»язок відповідача завести її. Його трудова книжка знаходиться в іншому охоронному агентстві «А-1» з 2008 року. Хто саме із співробітників приймав його на роботу та видавав посвідчення, він повідомити не може. З наказом про прийняття на роботу не знайомився і вважає, що це не його обов»язок. Прізвища співробітників, з якими працював, не пам»ятає. Вважає, що обов»язоком відповідача є довести, що він не працював, якщо йому не платять заробітну плату.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала. Пояснила, що дійсно ОСОБА_1 приходив працевлаштовуватись до товариства. Після співбесіди він заповнював необхідні документи в тому числі проект договору про матеріальну відповідальність, автобіографію тощо. Проте позивачем не був наданий паспорт громадянина України, а тільки тимчасова посвідка на постійне проживання. Позивачу було відмовлено у прийнятті на роботу у зв»язку з тим, що він не є громадянином України, вимога про що передбачена ч.1 ст.18 Закону України «Про охоронну діяльність». Зазначила, що позивач ніколи не приймався на роботу до відповідача, заробітна плата йому не сплачувалась, посвідчення йому не видавалось. Стосовно посвідчення представник відповідача зазначила, що воно є недійсним. Просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило,у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

На підтвердження наявності трудових відносин з ТОВ «Торгівельно-промислова спілка» позивачем надано копію договору про повну матеріальну відповідальність від 21.11.2013 року, оригінал якого сторонами не надано. Даний договір уповноваженою особою товариства не підписаний, а отже він не є укладеним і не може бути належним і допустимим доказом договірних або трудових відносин сторін.

Як пояснили суду свідки ОСОБА_2 - заступник директора департаменту охорони, та ОСОБА_3 - начальник даного департаменту, саме вони проводили набір на посади охоронців. Бажаючим працевлаштуватися на дану посаду був і ОСОБА_1 Безпосередньо ОСОБА_3 проводив співбесіду з позивачем, якому відразу ж був наданий пакет документів для заповнення - автобіографія, договір про матеріальну відповідальність, бланк для проходження терапевта, психіатра, нарколога, необхідно було фото та паспорт громадянина України. ОСОБА_1 тоді не надав копію паспорта громадянина та не надав трудову книжку, тільки тимчасова довідка на проживання і пішов заповнювати документи. Через 2-3 дні позивачу свідки особисто відмовили у прийнятті на роботу на підставі ч.1 ст. 18 Закону України «Про охоронну діяльність», оскільки ОСОБА_1 не є громадянином України, паспорт не надав. Позивач вчинив скандал, погрожував скаржитися у зв»язку з тим, що його не беруть на роботу. Заробітну плату позивачу ніхто не видавав і не надсилав. Крім того, свідки пояснили, що в день співбесіди у кімнаті відділу кадрів було багато людей. На столі знаходились недійсні посвідчення, щодо яких проводилась перевірка. ОСОБА_1 ніхто посвідчення не видавав, тим більше недійсного і неправильно оформленого.

Також на підтвердження трудових відносин з відповідачем позивач надав суду копію посвідчення НОМЕР_1, оригінал якого досліджено в судовому засіданні і який знаходиться у позивача. З даного документу вбачається, що він заповнений різними почерками, чорнилами та різними мовами. Видане посвідчення товариством ОСОБА_1 як охоронцю. Печатка не проставлена на фотокартці і поставлена назвою наверх.

Позивач не пояснив суду, хто саме видав йому посвідчення, наполягаючи на тому, щоб цей факт доводив відповідач. Позивач не зміг і описати особу, яка видала посвідчення.

Наказом №15/11-13 від 15.11.2013року директора ТОВ «Торгівельно-промислова спілка» встановлено, що у зв»язку з виявленими помилками у заповненні документів - ряду посвідчень у кількості 7 штук, зокрема, і посвідчення НОМЕР_1,комісії, що складається з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановити причини невідповідності документів та провести утилізацію (а.с.67).

Акт списання посвідчення №1 від 18.11.2013 року утилізовані 6 посвідчень, крім посвідчення НОМЕР_1 (а.с.68).

Враховуючи викладені факти суд вважає доведеним, що посвідчення НОМЕР_1, на ім»я ОСОБА_1 відповідачем не видавалося. Пояснення відповідача щодо недійсності даного посвідчення підтверджується наявністю оригіналу у позивача, який наразі не повернув його товариству. Посвідчення складено з порушенням вимог щодо складення даного документа - крім того, з нього вбачається, що прізвище позивача до нього вписано іншою особою. Пояснення позивача про те, що це відповідач повинен розказати, хто заповнював цей документ, не підтверджує його дійсності.

Пояснення позивача про те, що йому невідомо хто надсилав заробітну плату на картку, не знайшли свого підтвердження зібраними в судовому засіданні доказами. Позивачем не надано доказів отримання заробітної плати від відповідача.

Згідно наданих відповідачем документів бухгалтерського обліку на а.с.33-36 а.с. 41-66, зокрема, з відомостей на виплату грошей, прибутковими та видатковими касовими ордерами з жовтня 2013 року по лютий 2014 року, встановлено, що заробітна плата товариством виплачується працівникам під розпис про одержання у відомості. Позивачу заробітна плата не видавалась, його прізвище у відомостях на виплату заробітної плати відсутнє.

Крім того, 02.09.2014 року Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління мін доходів у м. Києві проведено перевірку ТОВ «Торгівельно-промислова спілка» з питань працевлаштування та дотримання вимог чинного законодавства при виплаті заробітної плати ОСОБА_1 за період з 15.11.2013 року по 31.01.2014 року. Порушень з зазначених питань не виявлено (а.с.91-93).

Оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 про наявність трудових відносин з товариством та про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог і з врахуванням викладеного суд в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Керуючись ст.ст.24, 94 КЗпП України, ст.ст. 30, 60, 212-214 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова спілка» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Богдан О.О.