АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6727/15 Справа № 206/2414/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А.О. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Петренко І.О., Болтунова Л.М.

при секретарі: Безрукавому Є.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про захист прав споживачів та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В обгрунтування вимог посилався на те, що 27 травня 2014 року між ним та ПАТ "Дельта Банк" в особі структурного підрозділу - відділення № 1 м. Дніпропетровська ПАТ "Дельта Банк" укладено договір НОМЕР_1 на вклад "8 років разом on-line" у гривнях, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 112000,00 гривень (платіжне доручення № 4819794 від 27 травня 2014 року), строком на 6 місяців, з умовою виплати банком відсотків по вкладу.

23 листопада 2014 року закінчився термін дії договору банківського вкладу № НОМЕР_1

Відповідно до п.1.10 договору, особисті кошти та відсотки у сумі 116510,41грн.були перераховані на його поточний рахунок № НОМЕР_2 відкритий у банку 31серпня 2013 року згідно договору № 001-03454-310813.

25 листопада 2014 року ним на адресу банку була подана заява (реєстраційний номер 2608822) про термінову видачу для особистих потреб коштів у розмірі 100000,00грн. з поточного рахунку № НОМЕР_2.

27 листопада 2014 року грошові кошти з його поточного рахунку не видали. Того ж дня 27 листопада 2014 року він подав на адресу банку заяву (реєстраційний № 262202) про розірвання договору банківського рахунку, термінове, до 02 грудня 2014р. закриття його поточного рахунку № НОМЕР_2 та видачі залишку грошових коштів у сумі 116510,41грн.

На його заяви відповідач відповів стандартними листами з роз'ясненням можливостей клієнта щодо користування поточним рахунком, не надавши відповіді по суті, тобто виконувати свої зобов'язання відмовився.

Відповідач не здійснив повернення депозиту разом з сумою нарахованих за користування ним процентів, продовжує користуватися грошовими коштами в розмірі 112000,00грн., що були внесені ним як депозит.

Оскільки відповідач продовжує користуватися його грошовими коштами, то до такого користування мають застосовуватися положення депозитного договору, зокрема у визначенні річної відсоткової ставки на суму депозиту. Відповідно до п.1.4 договору розмір процентної ставки становить 26,00% річних.

З урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог від 19 березня 2015 року, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму внеску 112000,00грн. а також 4510,41грн. залишок процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом строку дії договору та 26,00 % процентів річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору в розмірі 8216,38грн., суму втрат від знецінення грошей (передбачених ст. 625 ЦК України) в розмірі 3% річних - 948,04грн. та індекс інфляції - 14197,11грн. (а.с.1-5, 54).

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні поясняв, що не може скористатися грошовими коштами, оскільки ні одержати їх готівкою через каси банку чи банкомати неможливо, бо їх немає в наявності, електронну картку неможливо використати при оплаті товарів, так як терміналами картка не обслуговується, також неможливо перевести кошти з рахунку до іншого банку. Зазначив, що термін дії договору закінчився, але особисті кошти та проценти йому повернуті не були.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь позивача суму вкладу 112000,00 грн., проценти річних за фактичну кількість днів користування вкладом у розмірі 4510,41 грн., 26% річних понад строк дії договору в розмірі 8216,38 грн., 3% річних - 948,04 грн. та втрати від знецінення грошових коштів відповідно до індексу інфляції - 14197,11 грн., загалом - 139871 (сто тридцять дев'ять тисяч вісімсот сімдесят одну) гривню 94 копійки.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1398 грн. 72 коп.

В скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, суд не звернув уваги на неправильний вибір позивачем способу захисту, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.88-93).

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 травня 2014 року між банком та позивачем був укладений договір банківського вкладу (депозиту) НОМЕР_1 на вклад "8 років разом on-line" у гривнях, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 112000,00 гривень на строк шість місяців з дня зарахування вкладу на рахунок до 23 листопада 2014 року з щомісячною виплатою процентів за ставкою 26 % річних (а.с.6).

На виконання умов договору позивач вніс готівкою на відкритий вкладний рахунок НОМЕР_3 вклад в сумі 112000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 4819794 від 27 травня 2014 року (а.с.8).

Відповідно до п. 1.10 договору від 27 травня 2014 року банк виплачує вклад по розміщенню вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_2 відкритий на ім'я вкладника в установі банку.

Відповідно до п.1.10 договору, кошти та відсотки у сумі 116510,41грн. були перераховані на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 відкритий у банку 31 серпня 2013 року згідно договору № 001-03454-310813 (а.с.7, 9).

25 листопада 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою (реєстраційний номер 2608822) про термінову видачу для особистих потреб коштів у розмірі 100000,00грн. з поточного рахунку № НОМЕР_2 в якій зазначав, що ліміт озвучений у відділеннях банку про видачу 2500грн. на добу є незаконним (а.с.10).

27 листопада 2014 року позивач подав на адресу банку заяву (реєстраційний № 262202) про розірвання договору банківського рахунку, термінове, до 02 грудня 2014р. закриття його поточного рахунку № НОМЕР_2 та видачі йому залишку грошових коштів у сумі 116510,41грн. (а.с.11).

На звернення позивача банк направив листи вих. № 05-2622202 від 28 листопада 2014р. та вих. № 05-2608822 від 06 грудня .2014р. з роз'ясненням, що він може вилучити грошові кошти, розміщені на поточному рахунку він має змогу: в касах та банкоматах банку, в касах та банкоматах інших банків на території України, в касах та банкоматах інших банках за кордоном, а також сплачувати за товари та послуги в POS-терміналах на території України чи за кордоном (а.с.12-13).

З розрахунку позивача за період з 24 листопада 2014р. по 02 березня 2015р. вбачається, що розрахунок 26,00% річних виконано таким чином: сума боргу 116510,41 х 26,00% / 100/365 помножена на кількість днів прострочки 99 дорівнює 8216,38грн.

Розрахунок 3,00% річних розраховується так: сума нарахувань 116510,41грн. х 3,00% / 100/365 х кількість днів прострочки 99 дорівнює 948,04грн.

Розрахунок індексу інфляції розраховується в такому порядку: сума нарахувань за індексом інфляції за листопад - 101,9/100 х суму боргу 116510,41 - сума боргу 116510,41 дорівнює 2213,70 грн. За 7 днів листопада 516,53грн. + аналогічно розраховану суму інфляції за грудень 3495,31грн. + за січень 3611,82грн. + за лютий 6175,05грн. + за березень 2 дні 398,40грн. дорівнює 14197,11грн. Загальна сума нарахувань за відсотками складає 8216,38грн., загальна сума нарахувань за ст. 625 ЦК України складає 15145,15грн., вся сума дорівнює 139871,94грн. (а.с.55).

Згідно ст..ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідн до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із п.п.3.6 Положення про порядок здійснення банками України владних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами", затвердженого Постановою Правління НБУ № 516 від 03 грудня 2003р. вбачається, що якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу (депозиту) із закінченням строку, установленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу (депозиту), внесеного на інших умовах повернення, то після настання визначених договором обставин договір уважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

За з п. 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" затвердженого Постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 р. № 516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку установленому договором.

Пунктом 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" затвердженого Постановою Правління НБУ № 516 від 03 грудня 2003р. передбачено, що банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1058 Цивільного Кодексу України , за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного Кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу, відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України, незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент вимог (ч.3 ст.1060 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно зі ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується в тому числі виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Рішення суду першої інстанціїї відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року в якій зазначено- "Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором ( ч.1 ст. 1058 ЦК України).

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав( ч.5 ст. 1061 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач після закінчення строку дії договору звернувся до банку із заявами про повернення банківських вкладів, чим засвідчив свої наміри припинити дію договорів. У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути вкладнику депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору , проте кошти не повернув чим порушив свої зобов'язання. За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України".

Уклавши договір банківського вкладу, банк взяв на себе зобов'язання сплатити проценти за збереження вкладу та повернути вкладнику розміщену в Банку суму разом з нарахованими процентами в порядку та строки, обумовлені договором, зокрема, по закінченню строку дії вкладу.

Підписи сторін під договорами свідчать про досягнення сторонами згоди за всіма умовами угод.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач в односторонньому порядку порушив зобов'язання, що витікають з його умов, а саме: не виконав належним чином зобов'язання за договором банківського вкладу та у визначений договорами строк вклад та відсотки за його зберігання вкладнику не повернув.

Невиконання грошового зобов'язання за відсутністю коштів у боржника в силу ст.625 ЦК України не звільняє його від відповідальності.

Заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання є стягнення сум відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом., тому є необгрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно невірного вибору позивачем способу судового захисту.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що він є вірним: сума індексу інфляції складає 14197,11грн., проценти річних за фактичну кількість днів користування вкладом дорівнює 4510,41грн., 26 % річних понад строк дії договору складають 8216,38грн., а три відсотки річних - 948,04грн., тому зазначені суми підлягають стягненню із відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу депозитний вклад за договором НОМЕР_1 від 27 травня 2014 року в розмірі 112000,00 грн., проценти за вкладом у розмірі 4510,41 грн., 26% річних понад строк дії договору в розмірі 8216,38грн., інфляційні витрати в розмірі 14197,11 грн., та 3% річних в розмірі 948,04 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що на виниклі правовідносини не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими, оскільки цей закон розповсюджується на позивача як користувача банківьких послуг.

Посилання в скарзі на те, що Банком виконано умови банківського вкладу, а саме в повному обсязі перераховано на поточний рахунок позивача суму банківського вкладу та проценти за його користування безпідставне, оскільки позивач вказав, що Банк вклад та проценти не повертав.

В клопотанні від 14 липня 2015 року представник АТ «Дельта Банк» посилається на те, що всю суму депозитного вкладу з процентами позивачу перераховано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб лише 15 червня 2015 року, тобто після ухвалення рішення суду. В зв'язку з цим, посилання в цьому клопотанні на скасування рішення суду у зв'язку з відсутністю предмету спору необґрунтоване, оскільки апеляційна інстанція перевіряє законність рішення суду на час його ухвалення - на 31 березня 2015 року. У разі добровільного часткового погашення заборгованості, питання про зменшення розміру заборгованості вирішується в порядку виконання рішення суду.

З матеріалів скарги та змісту оскаржуваного рішення суду вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Заочне рішення Самарського районного суду, Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і : Петренко І.О.

Болтунова Л.М.