У х в а л а

16 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 7 липня 2015 року у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Бердянської міської ради, управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог Бердянського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 7 липня 2015 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Бердянського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави задоволено частково: визнано незаконним та скасовано пункти 5, 5.29 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання від 31 березня 2010 року № 17 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», яким передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0987 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1 визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на зазначену земельну ділянку вартістю 512 тис. 726 грн 76 коп., виданий на ім'я ОСОБА_5

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за її касаційною скаргою з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

29 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 7 липня 2015 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 58 Конституції України, статті 60 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 88 Водного кодексу України, статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 1 Закону України «Про землеустрій».

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 21 травня 2014 року, 8 і 22 квітня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 серпня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель водного фонду, а тому не може бути передана у приватну власність.

Разом з тим у постановах Верховного Суду України, на які посилається заявниця, містяться такі висновки:

- у постанові від 21 травня 2014 року висловлено правову позицію про те, що землі, зайняті поверхневими водами, зокрема струмками, та водні джерела, які відповідно до земельного та водного законодавства (у чинній на той час редакції) є землями водного фонду, щодо яких встановлено заборону на передачу їх у власність;

- у постанові від 8 квітня 2015 року висловлено правову позицію про те, що згідно із частиною третьою статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється відповідно до Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502, та за ініціативою власників; обов'язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади, а також земельна ділянка підлягає державній землевпорядній експертизі;

- у постанові від 18 вересня 2013 року висловлено правову позицію про незаконність набуття відповідачкою права власності на земельну ділянку, а відтак і неправомірність застосування до неї принципу рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи;

- у постанові від 22 квітня 2015 року висловлено правову позицію про застосування норм законодавства, які регулюють перебіг позовної давності, та статей 241, 388 ЦК України щодо правочину, вчиненого представником з перевищенням повноважень, і щодо витребування майна від добросовісного набувача.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року, суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 21 травня 2014 року, 8 і 22 квітня 2015 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Бердянського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Бердянської міської ради, управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 7 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко