22 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Гуляйпільська міська рада Запорізької області, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та визнання свідоцтва про право власності частково недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Гуляйпільська міська рада Запорізької області, в якому просила визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_7, визнати право власності за ОСОБА_4 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок в частині права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку, видане виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Запорізької області 14 березня
2001 року про право власності ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_1
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що у травні 1995 року вони з ОСОБА_7 створили сім'ю. 14 червня 2003 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 З 1997 року вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1, який перейшов у спадщину ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_8 На місці успадкованого будинку ними був збудований новий будинок, який
14 березня 2001 року був зареєстрований за ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями після померлого є ОСОБА_4, як дружина, та його син ОСОБА_5 Підготовку до будівництва спірного будинку вони розпочали у 1997 році, купуючи необхідні будівельні матеріали. У 2000 році закінчено будівництво нового будинку. Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від

19 травня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 який належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Запорізької області 14 березня 2001 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Визнано право власності за ОСОБА_7 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 Визнано право власності за ОСОБА_4 на Ѕ частину житлового будинку

АДРЕСА_1 Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Запорізької області 14 березня 2001 року про право власності

ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_1, в частині права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 просять скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від

21 липня 2015 року та залишити в силі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із доведеності права ОСОБА_4 на Ѕ частину спірного житлового будинку та віднесеність його до обʼєкта спільної сумісної власності подружжя, оскільки встановлено факт спільного проживання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14 червня 2003 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 З 1997 року вони мешкали в АДРЕСА_1, який перейшов у спадщину ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На місці успадкованого будинку збудовано новий будинок, який

14 березня 2001 року зареєстровано на ОСОБА_7 та на його імʼя видано свідоцтво про право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Як розʼяснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімʼю України» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) судам слід мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу України і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про власність», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно розʼяснень викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність»,

ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю

(п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

У зв'язку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 01 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, оскільки позивачем в силу положень ст. 60 ЦПК України не надано доказів про те, що спірне майно було збудовано внаслідок спільної праці, оскільки сам факт спільного проживання не є підставою для визнання права власності на половину майна.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Гуляйпільська міська рада Запорізької області, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та визнання свідоцтва про право власності частково недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік