КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1528/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави

в особі ОСОБА_2 міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області

до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 міського управління юстиції в особі ОСОБА_5 служби, державного реєстратора ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_6,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Київської районної адміністрації ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_7

про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції, в якому просив визнати недійсним свідоцтво від 25.04.2014 індексний номер 20941738 про право власності на приміщення №102, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 75, видане реєстраційною службою ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати незаконним та скасувати рішення від 25.04.2014 №12665800 про державну реєстрацію права власності на приміщення №102, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 75 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4; встановити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування реєстрації права власності на приміщення №102, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 75 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою суду від 18.11.2014 року задоволено заяви Київської районної адміністрації ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_7, залучено їх до участі у справі в якості третіх осіб (а.с. 69).

Ухвалою суду від 15.01.2015 року задоволено заяву заступника прокурора, здійснено заміну неналежного відповідача ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції на належного Одеське міське управління юстиції в особі ОСОБА_5 служби (а.с. 80).

Ухвалою суду від 20.02.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено державного реєстратора ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_6 (а.с. 100).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2013, укладеного з ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, набуто право власності на квартиру №148, розташовану у будинку №75 по вул. Ак. Вільямса у м. Одесі.

Прокурор також вказує, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 проведено реконструкцію квартири №148 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 75 та подано до Державної архітектурно-будівельної інспекції України декларацію про готовність до експлуатації об'єкта II категорії складності, яку зареєстровано 10.04.2014 за № ІV 29.

Прокурор стверджує, що вищевказана декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 10.04.2014 за № ІV 29 була подана та зареєстрована Державною архітектурно-будівельною інспекцією України з порушенням вимог законодавства України про містобудівну діяльність, а тому наказом від 15.05.2014 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України скасувала реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об'єкта II категорії складності від 10.04.2014 за № ІV 29 по обєкту «Реконструкція квартири № 148 під нежитлове приміщення № 102, без зміни геометричних розмірів за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 75» (замовник ОСОБА_3, ОСОБА_4Г.).

Прокурор посилається також на те, що за договором купівлі-продажу від 25.06.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набуто право власності на квартиру загальною площею 71,8 кв.м., однак, в декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 10.04.2014 № ІV 29 замовниками вказана інша площа - 128,8 кв.м.

Квартира, належна ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розташована на першому поверсі багатоквартирного будинку №75 по вул. Ак. Вільямса у м. Одесі. Згідно інформації управління Держземагенства у м.Одесі та департаменту комунальної власності на земельну ділянку по вул.Ак.Вільямса, 75 державні акти на право власності, право постійного користування договори оренди землі станом на 31.12.2012 не зареєстровані, інформація щодо оформлення землекористування за вказаною адресою станом на 21.01.2014 відсутня.

Прокурор вважає, що внаслідок проведення самовільної реконструкції квартири АДРЕСА_1 Н.О. та ОСОБА_4 збільшено загальну площу квартири шляхом її розширення за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності та належить територіальній громаді міста ОСОБА_1.

Прокурор зазначає, що на підставі вищевказаної декларації про готовність об'єкта до експлуатації (реєстрацію якої було в подальшому скасовано) реєстраційною службою ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видане свідоцтво про право власності на приміщення №102 у будинку №75 по вул. Ак. Вільямса у м. Одесі від 25.04.2014 індексний номер 20941738, та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що оскільки свідоцтво про право власності на приміщення №102, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Ак.Вільямса, 75, видане реєстраційною службою ОСОБА_2 міського управління юстиції на самовільно реконструйований об'єкт на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, реєстрація якої скасована, вказане свідоцтво має бути визнане недійсним.

З посиланням на те, що записи про реєстрацію права власності №1423201 та 1423263 на нежитлове приміщення №102, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Ак. Вільямса, 75, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (по 1/2 частині) у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно містять недостовірні відомості про наявність права власності на самовільно реконструйований об'єкт нерухомості, прокурор вважає, що вони підлягають скасуванню за рішенням суду, як і реєстрація права власності на самовільно реконструйований об'єкт нерухомості.

Оскільки діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушено інтереси держави у сфері містобудування, зокрема публічний порядок введення об'єктів в експлуатацію та набуття права власності на них, зокрема, інспекції ДАБК в Одеській області, як правомочної установи у сфері містобудівних відносин, а також інтереси ОСОБА_2 міської ради, як єдиного органу, на якого покладено повноваження щодо розпорядження земельними ділянками у межах населених пунктів, прокурор звернувся до суду із даним позовом.

У судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представники позивачів ОСОБА_2 міської ради та Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області у судове засідання не зявилися, подали суду заяви, в яких позов прокурора підтримали, справу просили розглянути за їх відсутності (а.с. 46, 67)

Треті особи представник Київської районної адміністрації ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_7 у судове засідання зявилися, просили суд задовольнити позовні вимоги прокурора.

Відповідачки ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, про час та місце судових засідань неодноразово сповіщалися судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення їм судових повісток.

Представник ОСОБА_2 міського управління юстиції у судове засідання зявився, позов не визнав, у наданому суду письмовому запереченні та заявах стверджував, що вимоги до ОСОБА_2 міського управління юстиції в особі ОСОБА_5 служби та державного реєстратора ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_6 мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а також зазначав що державний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення та оформленні оспорюваного свідоцтва про право власності діяла відповідно до вимог чинного законодавства.

Державний реєстратор ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином (а.с. 107).

Вислухавши пояснення прокурора, представника відповідача ОСОБА_2 міського управління юстиції, представника третьої особи Київської районної адміністрації ОСОБА_2 міської ради, третьої особи ОСОБА_7, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог прокурора, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2013 року, укладеного з ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, було набуто право власності на квартиру №148, розташовану у будинку №75 по вул. Ак. Вільямса у м. Одесі загальною площею 71,8 кв.м. (а.с. 13-14).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було проведено реконструкцію квартири № 148 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 75 та подано до Державної архітектурно- будівельної інспекції України декларацію про готовність до експлуатації об'єкта II категорії складності, яку зареєстровано 10.04.2014 за № ІV 29 (f/c/ 17-19).

Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Судом встановлено, що вищевказана декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 10.04.2014 року за № ІУ 29 була зареєстрована Державною архітектурно-будівельною інспекцією України з порушенням вимог законодавства України про містобудівну діяльність, а тому наказом від 15.05.2014 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України скасувала реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об'єкта II категорії складності від 10.04.2014 за № ІV 29 по обєкту «Реконструкція квартири № 148 під нежитлове приміщення № 102, без зміни геометричних розмірів за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 75» (замовник ОСОБА_3, ОСОБА_4Г.) (а.с. 124).

В декларації про готовність об'єкта до експлуатації в графі «Інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію чи договір про встановлення права земельного сервітуту щодо будівництва об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури», вказано, що такий документ може не зазначатися відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011.

Згідно п.4 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466 реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі. зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення може проводитися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи слідує, що відповідачками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було придбано квартиру загальною площею 71,8 кв.м. (а.с. 15-16), внаслідок реконструкції, яка відбулась із зміною зовнішніх геометричних розмірів, площа квартири збільшилася до 128,8 кв.м. (а.с. 28-29).

Квартира №148 розташована на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку №75 по вул. Ак. Вільямса у м. Одесі та збільшення її площі відбулось за рахунок самовільного захоплення земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м. Одеси.

Згідно інформації управління Держземагенства у м. Одесі та Департаменту комунальної власності на земельну ділянку по вул. Ак. Вільямса, 75 державні акти на право власності, право постійного користування договори оренди землі станом на 31.12.2012 не зареєстровані, інформація щодо оформлення землекористування за вказаною адресою станом на 21.01.2014 відсутня (а.с. 24, 25).

Зазначене свідчить про свідоме внесення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недостовірних відомостей у декларацію про готовність об'єкту до експлуатації від 10.04.2014 та здійснення реконструкції квартири без отримання належним чином затвердженого проекту будівництва та дозвільних документів.

Згідно ч.2 ст.39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, у разі виявлення інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом п'яти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Як зазначалося вище наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 15.05.2014 №2-пд скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 10.04.2014 №ІУ 29 по об'єкту «Реконструкція квартири №148 під нежитлове приміщення №102, без зміни зовнішніх геометричних розмірів, за адресою: м.Одеса, вул.Ак. Вільямса, 75» (замовник - ОСОБА_3, ОСОБА_4).

Разом із тим, на підставі вищевказаної декларації про готовність об'єкта до експлуатації реєстраційною службою ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право власності на приміщення №102 у будинку №75 по вул. Ак. Вільямса у м. Одесі від 25.04.2014 індексний номер 20941738 (а.с. 27), та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Підставою внесення запису про право власності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рішення державного реєстратора ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_6 від 25.04.2014 року індексний номер 12665800.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Судом встановлено, що вказана самочинна реконструкція квартири відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була здійснена та призвела до збільшення площі квартири за рахунок самовільного зайняття земельної ділянки, яка належить до комунальної власності тобто є власністю територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_2 міської ради.

Суд також зазначає, що одним з документів, на підставі яких здійснено державну реєстрацію права власності на вказаний об'єкт нерухомості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є довідка з Адресного реєстру міста ОСОБА_1 про резервування адреси об'єкту нерухомого майна від 02.04.2014 №358215/1, видана юридичним департаментом ОСОБА_2 міської ради.

Відповідно до п.п.10 п.«б» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Згідно п.п. 3.1-3.3 Положення про Адресний реєстр міста ОСОБА_1, затвердженого рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 28.07.2009 №809, резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об'єкта або уповноваженої ним особи, зокрема у випадках визначення можливості надання або зміни адрес у разі невідповідності наявних адрес правилам їх надання або з інших причин.

Надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється.

За результатами резервування адреси Адміністратором оформлюється довідка встановленого зразка.

Пунктом 4.4. Положення передбачено, що на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об'єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об'єкт, та документів, які підтверджують особу заявника.

Отже, вищевказана довідка, яка стала підставою для зміни реєстраційною службою ОСОБА_2 міського управління юстиції адреси квартири АДРЕСА_2 на нежитлове приміщення №102, не є документом, що надає об'єкту нерухомості нову самостійну адресу.

Згідно листа Київської районної адміністрації ОСОБА_2 міської ради від 08.08.2014 №1520/01-11 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до районної адміністрації з питання присвоєння нової адреси квартирі АДРЕСА_3 не звертались (а.с. 34).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, в редакції, що була чинною на момент видачі свідоцтва та прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності відповідачів на квартиру, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані);

документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування);

документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

У разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося двома і більше особами, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає документ, яким визначено окрему частину об'єкта нерухомого майна, що набувається у власність кожною з таких осіб, або їх письмову заяву про розподіл часток у спільній власності на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна у зв'язку з набуттям права спільної власності на такий об'єкт.

Судом встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно заявницями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було надано на адресу реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції такі документи: договір купівлі-продажу від 25.06.2013 року № 1301; Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (Реконструкція квартири № 148 під нежитлове приміщення № 102, без зміни геометричних розмірів, за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 75, ДК 018-2000 1230.1, категорія складності II) від 10.04.2014 № ІУ29; Технічний паспорт на нежитлове приміщення № 102 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса № 75 від 11.04.2014 року; Довідку з Адресного реєстру м. Одеси від 02.04.2014 № 358215/1.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 4 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення може проводитися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Представник відповідача ОСОБА_2 міського управління юстиції у судовому засіданні та у наданому запереченні вказував, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було надано всі необхідні документи для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підстав для відмови у державній реєстрації прав не було, у зв'язку з чим в установленому законодавством порядку державним реєстратором ОСОБА_6, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.04.2014 № 12665800, однак суд вважає такі пояснення помилковими.

Так, у разі простого порівняння загальної площі квартири, зазначеної у договорі купівлі-продажу від 25.06.2013 року (71,8 кв.м.) та у технічному паспорті на нежитлове приміщення № 102 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса № 75 від 11.04.2014 року (128,8 кв.м.), які були надані для видачі свідоцтва та реєстрації права власності, державний реєстратор міг безперешкодно встановити наявність зміни зовнішніх геометричних розмірів квартири та відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, та повинен був вимагати від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надання документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку.

Крім того, суд вважає, що надана державному реєстратору довідка з Адресного реєстру м. Одеси про резервування адреси від 02.04.2014 № 358215/1 не є документом, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси в разі коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна змінилася його адреса як це передбачено п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.

Таким документом має бути відповідне розпорядження Київської районної адміністрації ОСОБА_2 міської ради або рішення Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради.

Враховуючи викладене нежитлове приміщення № 102 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 75 є самочинним будівництвом, так як була проведена реконструкція із змінами зовнішніх геометричних параметрів квартири та з огляду на скасування реєстрації декларації наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 15.05.2014 №2-пд.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону тощо.

Згідно до ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Підсумовуючи наведене суд вбачає порушення прав ОСОБА_2 міської ради, так як реконструкція розташованого на першому поверсі об'єкту нерухомого майна була вчинена із зміною геометричних параметрів об'єкту, із збільшенням загальної площі за рахунок самовільного зайняття земельної ділянки, власником якої є Одеська міська рада.

Таким чином, заступником прокурора Київського району м. Одеси визначено, яким чином порушено право держави.

Отже, відповідно до вказаних положень державна реєстрація права власності на реконструйований обєкт нерухомості проводиться виключно після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку, а подання державному реєстратору документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є обовязковою умовою, необхідною для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Згідно ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В даному випадку судом встановлена незаконність набуття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на спірне нежитлове приміщення.

У звязку із викладеним вище а також тим, що наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 15.05.2014 №2-пд було скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації, станом на момент розгляду судом даної справи вказане нежитлове приміщення квартира має статус самочинно реконструйованого майна, тому свідоцтво (індексний номер: 20941738) від 25.04.2014 року, видане ОСОБА_5 службою ОСОБА_2 міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про право власності на нерухоме майно на нежитлове приміщення під № 102 у будинку під №75 по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі, загальною площею 128,8 кв.м. визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141, підставою для скасування державної реєстрації прав є рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно п. 41 вказаного порядку державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до п. 10 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки судом встановлена протиправність дій державного реєстратора ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_6 при прийнятті рішення від 25.04.2014 року № 12665800 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на нежитлове приміщення під № 102 у будинку під №75 по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі, в тому числі вимогам п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, суд визнає незаконним це рішення та скасовує його.

Суд критично оцінює посилання представника ОСОБА_2 міського управління юстиції на те, що вимоги до управління юстиції та державного реєстратора не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснює, що право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК, тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (субєкта владних повноважень). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У звязку із цим, суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи, що у даному випадку йде мова про захист порушеного права власності ОСОБА_2 міської ради на земельну ділянку, який повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства, суд вважає, що даний спір має розглядатися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Крім того, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Твердження представника відповідача ОСОБА_2 міського управління юстиції, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, на думку суду, не ґрунтується на правильному застосуванні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року стосовно «суду, встановленого законом».

Так, судом при вирішенні справи було встановлено, що прокурор звернувся до суду в інтересах, зокрема, ОСОБА_2 міської ради з вимогами про захист цивільних прав органу місцевого самоврядування, оскільки вважає, що оформлення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на нежитлове приміщення спірним свідоцтвом та рішенням відповідача призвело до порушення земельних прав ОСОБА_2 міської ради.

Суд вважає, що спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного та господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядаютьсь в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

ОСОБА_7 такої правової позиції притримується Верховний суд України, який зазначив її у своїх постановах від 16 грудня 2014 року, 09 грудня 2014 року та 11 листопада 2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи положення ст. 217 ЦПК України суд вважає за необхідне встановити порядок виконання цього рішення суду, відповідно до якого рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на нежитлове приміщення під № 102 у будинку під №75 по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки прокурором в позові не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215, 217 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 міського управління юстиції в особі ОСОБА_5 служби, державного реєстратора ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Київської районної адміністрації ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво від 25.04.2014 року індексний номер 20941738 про право власності на нежитлове приміщення №102, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 75, видане ОСОБА_5 службою ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_5 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_6 від 25.04.2014 № 12665800 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на приміщення №102, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 75.

Встановити порядок виконання рішення суду відповідно до якого це рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на приміщення №102, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 75.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Петренко В. С.