АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді - Слободянюк С.В.

суддів - Лапчевської О.Ф., Оніщука М.І.,

при секретарі - Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року за позовом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Міністерство економічного розвитку торгівлі України звернулось в суд з наведеним позовом.

Позовом обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 працював за контрактом з 10 травня 2011 року до 29 листопада 2012 року на посаді генерального директора Державного підприємства (ДП) «Український науково-дослідницький центр стандартизації, сертифікації та якості».

Актом Державної фінансової інспекції м.Києва від 12 червня 2014 року № 072-30/2166 ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Український науково-дослідницький центр стандартизації, сертифікації та якості» (далі ДП «УкрНДНЦ») за період з 01 квітня 2010 року до 28 лютого 2014 року встановлено факт нанесення позивачеві матеріальної шкоди у розмірі 22 392,00 грн. Завдана шкоди виразилася в тому, що відповідачем внаслідок включення відповідно до актів виконаних робіт від 30 березня 2006 року № 03-03/60 та від 27 лютого 2012 року № 54/1.11 недостовірних даних в частині завищення вартості фактично понесених витрат, які не підтверджуються первинними документами, а підприємством здійснено оплату наданих послуг у вказаній сумі.

Позивач просив суд стягнути з відповідача суму завданої шкоди у розмірі 2 392,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 26 листопада 2014 року у позові відмовлено.

Апелянт посилається на те, що судом надано не правильну оцінку доказам, висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 - скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 з 10 травня 2011 року по 29 листопада 2012 року обіймав посаду генерального директора ДП «УкрНДНЦ» на підставі контракту № 9 від 10 травня 2011 року та наказу № 220-к від 10 травня 2011 року (а.с.25-35, 74).

Наказом № 307-К (про припинення трудового договору) ОСОБА_2 звільнено 30 листопада 2012 року з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с.75).

Пунктом 26 контракту та п. 9.4. Статуту ДП «УкрНДНЦ» передбачено, що керівник несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства (а.с.21,26).

За матеріалами справи вбачається, що 30 березня 2006 року між ДП «УкрНДНЦ» (замовник) в особі генерального директора ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 (підрядник) укладено договір № 03-03/60, за умовами якого підрядник бере на себе зобов'язання приготовляти страви харчування (комплексні обіди) зі своїх продуктів харчування, власними виробничими засобами та в орендованих виробничих приміщеннях, і передавати їх замовнику кожного робочого дня для використання ним при проведенні харчування працівників замовника (а.с.48-50).

У подальшому були укладені додаткова угода № 5 від 30 квітня 2009 року, якою п. 3.1. викладено у новій редакції щодо ціни роботи та 30 грудня 2009 року, а також додаткова угода № 6 від 30 грудня 2009 року, якою продовжено строк дії договору № 03-03/60 від 30 березня 2006 року до 31 грудня 2010 року (а.с.51, 52).

Згідно рахунка-фактури № 97 від 18 липня 2011 року ФОП ОСОБА_6 здійснено роботи по обслуговуванню учасників семінару 13-14 липня 2011 року на суму 12624 гривні (а.с.54).

Акт виконаних робіт від 04 липня 2011 року щодо виконання договору № 03-03/60 від 30 березня 2006 року укладено і підписано генеральним директором ДП «УкрНДНЦ» ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_6 (а.с.55). З наданого акту вбачається, що виконавець ФОП ОСОБА_6 виконав роботи по обслуговуванню в кафе учасників засідання 04 липня 2011 року для замовника у повному обсязі. Оплату здійснено відповідно до рахунку-фактури, виписаної ФОП ОСОБА_6в сумі 12624,00 грн. (а.с.55).

Випискою по особовому рахунку за 19 липня 2011 року підтверджується факт перерахування ФОП ОСОБА_6 коштів у сумі 12624 гривні згідно рахунку-фактури № 97 від 17 липня 2011 року, за обслуговування учасників семінару 13-14 липня 2011 року (а.с.53).

27 лютого 2012 року між ДП «УкрНДНЦ»(замовник), в особі генерального директора ОСОБА_2, та ФОП ОСОБА_6 (підрядник) укладено договір № 54/1.11, за умовами якого підрядник бере на себе зобов'язання за завданням замовника протягом дії цього договору готувати заходи, що проводить замовник (семінари, фуршети, презентації, кава-брейк та таке інше). Строк дії договору п.6 визначено сторонами 01 грудня 2012 року ( а.с.41-43).

Згідно рахунка-фактури № 2 від 14 січня 2012 року, складеного і підписаного ФОП ОСОБА_6, сума за комплексне обслуговування учасників семінару склала 9768 гривень (а.с.45)

Платіжним дорученням № 76 від 25 січня 2013 року перераховано ФОП ОСОБА_6 кошти у сумі 9768 гривень згідно рахунку-фактури № 2 від 14 січня 2012 року (а.с.46).

25 січня 2013 року ДП «УкрНДНЦ»та ФОП ОСОБА_6 складено акт виконаних робіт відповідно до договору № 54/1.11 від 27 лютого 2012 року, згідно якого сторони не мають претензій одна до одної.

В акті зазначено, що акт від «замовника», яким є ДП «УкрНДНЦ, підписано генеральним директором ДП «УкрНДНЦ»ОСОБА_2, рукописно проставлено дату підпису - 25 січня 2013 року. В п.2 цього акту вказано «замовник» зробив оплату за отриману роботу згідно рахунку-фактури № 2 від 14 січня 2013 року у розмірі 9768,00 грн., в тому числі ПДВ - 1628,00 грн. (а.с.47).

Як зазначав в судовому засіданні ОСОБА_2, при розгляді справи апеляційною інстанцією, даний акт він не підписував, оскільки звільнений був у листопаді 2012 року відповідно до контракту.

Пунктом 26 контракту (а.с.33) та п. 9.4 (а.с.21) Статуту ДП «Український науково-дослідний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» передбачено, що керівник несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства.

Позивач у позові посилався на те, що актом Державної фінансової інспекції в місті Києві від 12 червня 2014 року № 072-30/2166 ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «УкрНДНЦ» за період з 01 квітня 2010 року по 28 лютого 2014 року, встановлено факт нанесення ОСОБА_2 шкоди ДП «УкрНДНЦ»на загальну суму 22392 гривні. Відповідач є особою, яка несе повну матеріальну відповідальність за завдану ним шкоду.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно зі ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до вимог ст. 135-1 вказаного Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей,переданих йому для зберігання або для інших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Ревізією встановлено, що підприємством за період з 01 квітня 2010 по 28 лютого 2014 проводились семінари-тренінги, науково-практичні семінари тощо. До ревізії надано програми семінарів, в яких зазначаються теми, термін проведення та безпосередньо план проведення семінару.

До ревізії надано договори укладені між ДП «УкрНДНЦ» (замовник) та ФОП ОСОБА_6 (підрядник) від 30 березня 2006 року №03-03/60 та від 27 лютого 2012 року № 54/1.11. Умовами договорів передбачено, що підрядник бере на себе зобов'язання за завданням замовника протягом дії договорів обслуговувати заходи, що проводить замовник (семінари, фуршети, презентації, кава-брейк та таке інше).

З акту ревізії вбачається, що ревізію проведеною методом звірки даних програм проведення семінарів з даними первинних документів, банківських виписок встановлено, що при відсутності первинних документів, що засвідчують проведення семінарів ДП «УкрНДНЦ» перераховано кошти ФОП ОСОБА_6, а саме: відповідно до рахунку-фактури ФОП ОСОБА_6 від 18 липня 2011 року № 97 з призначенням платежу по обслуговуванню учасників семінару 13 липня 2011 року - 14 липня 2011 року, на загальну суму 12624 гривні та акту виконаних робіт згідно договору від 30 березня 2006 № 03-03/60, з зазначенням підписів зі сторони ДП «Український науково-дослідний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» генеральним директором ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_6 з іншої сторони. Підприємством 18 липня 2011 перераховано кошти за надані послуги ФОП ОСОБА_6 у сумі 12624 гривні; відповідно до рахунку-фактури ФОП ОСОБА_6 від 14 січня 2013 року № 2 з зазначенням - комплексне обслуговування учасників семінару, на загальну суму 9768 гривень та акту виконаних робіт згідно договору від 27 лютого 2012 року № 54/1.11, з зазначенням підписів зі сторони ДП «Український науково-дослідний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» генеральним директором ОСОБА_2 25 січня 2013 року та ФОП ОСОБА_6 з іншої сторони. Підприємством 25 січня 2013 року перераховано кошти за надані ФОП ОСОБА_6 у сумі 9768 гривень.

Відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства та актів звірки взаєморозрахунків між ДП «Український науково-дослідний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» та ФОП ОСОБА_6 за період з 01 квітня 2010 по 28 лютого 2014 року в розрізі наданих послуг (підписаних зі сторони підприємства головним бухгалтером ОСОБА_7 та з іншої сторони ФОП ОСОБА_6.) встановлено, що за обслуговування в кафе станом на 01 січня 2011 за даними обліку підприємства обліковувалась дебіторська заборгованість в сумі 2561 гривню 44 копійки та за даними обліку ФОП ОСОБА_6 кредиторська заборгованість у відповідній сумі, станом на 02 липня 2011 року будь яка заборгованість відсутня.

Станом на 01 січня 2013 року, 01 лютого 2013 року та 28 лютого 2014 року за даними обліку підприємства та ФОП ОСОБА_6 будь яка заборгованість за обслуговування семінарів відсутня.

Внаслідок включення ДП «Український науково-дослідний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» до актів виконаних робіт за договорами від 30 березня 2006 № 03-03/60 та від 27 лютого 2012 року № 54/1.11 недостовірних даних, в частині завищення вартості фактично понесених ним витрат, які не підтверджені первинними документами, підприємством здійснено оплату завищеної вартості наданих послуг на загальну суму 22392 гривні, що є порушенням ст. 193 Господарського кодексу України та призвело до матеріальної шкоди (збитків) нанесених підприємству на вказану суму (а.с.36-40).

Відповідно до п. 1 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Згідно частин 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що на момент проведення семінару з 14 січня 2013 року до 25 січня 2013 року він вже був звільнений з займаної посади, й не може підтвердити проведення цього семінару чи іншого заходу, оскільки рахунок-фактура № 2 від 14 січня 2013 року та акт виконаних робіт від 25 січня 2013 року підписаний першим заступником ОСОБА_8

Відповідно до наказу № 188 від 01 липня 2011 року «Про обов'язкову реєстрацію та погодження службових записок, платежів та інших документів, які підтверджують факт або наміри закупівель товарів, робіт та послуг в ДП «Український науково-дослідний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» дозвіл генерального директора і оплата рахунків надається тільки після печатки секретаря комітету з конкурсних торгів та голови комітету з конкурсних торгів на службових записках та на рахунках (а.с.76-78).

За матеріалами справи вбачається, що договір № 03-03/60 від 30 березня 2006 року, додаткова угода № 5 від 30 квітня 2009 року та додаткова угода № 6 від 30 грудня 2009 року (діяли до 31 грудня 2010 року) відповідачем не укладались і не підписувались, оскільки останній обіймав посаду генерального директора ДП «Український науково-дослідний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» з 10 травня 2011 року.

Акт виконаних робіт від 04 липня 2011 року не відповідає проведеному заходу, оскільки в рахунку-фактурі зазначено, що було надано роботи по обслуговуванню учасників семінару, а в акті зазначено - роботи по обслуговуванню в кафе учасників засідання від 04 липня 2011 року (а.с.55).

Різняться рахунки-фактури, а саме: рахунок-фактура складений 18 липня 2011 року за № 97 (а.с.54), а в акті ревізії зазначено рахунок-фактуру № 93 від 01 липня 2011 року. Також різниться вартість послуг, оскільки в рахунку-фактурі зазначено 12624 гривень, а в акті ревізії - 12224 гривні. (а.с.54).

Колегією суддів, ухвалою від 17 березня 2015 року, позивачу пропонувалось надати суду рахунок-фактуру № 93 від 01 липня 2011 року, однак зазначеного документу суду не було надано.

Згідно діючого, на той час, наказу № 188 від 01 липня 2011 року «Про обов'язкову реєстрацію та погодження службових записок, платежів та інших документів, які підтверджують факт або наміри закупівель товарів, робіт та послуг в ДП «Український науково-дослідний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» дозвіл генерального директора і оплата рахунків надається тільки після печатки секретаря комітету з конкурсних торгів та голови комітету з конкурсних торгів на службових записках та на рахунках (а.с.76-78).

Суд першої інстанції правильно зазначав, що вказані обставини спростовують висновки викладені в акті ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Український науково-дослідний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» щодо відсутності первинних документів проведення семінару 13-14 липня 2011 року рахунок № 97 від 18 липня 2011 року на суму 12624 гривні.

Доводи апеляційної скарги, стосовного того, що вина відповідача у заподіянні підприємству підтверджується актом Ревізії, спростовується матеріалами справи. Як зазначено вище, акт виконаних робіт за договором № 54/1.11 від 27 лютого 2012 року підписано після звільнення ОСОБА_2 з посади генерального директора. Крім того, як зазначено вище, різняться рахунки-фактури. В акті ревізії, на який посилається позивач як на доказ вини відповідача, зазначено рахунок-фактуру № 93 від 01 липня 2011 року на суму 12224 гривні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку торгівлі України відхилити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: