Справа № 369/6456/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5289/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 24 29.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

29 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Сушко Л.П., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ТОВ «Маркс.Капітал» звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 8 лютого 2013 року по вул. С.Сосніних у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «ГАЗ 3302» д.р.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_2 та «ВАЗ 2105» д.р.н. НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4, під керуванням водія ОСОБА_5, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АЕ/1029556 від 12 листопада 2012 року була застрахована в ПрАТ «СК «Статус», де страхувальником виступав ОСОБА_3

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Внаслідок ДТП власнику автомобіля «ВАЗ 2105» було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 4 583,42 грн. у зв'язку з пошкодженням автомобіля, тому згідно договору страхування ПрАТ «СК «Статус» виплатила йому страхове відшкодування у вказаній сумі.

Невиконання відповідачем вимог п.п. 33.1.2, п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме неповідомлення на протязі трьох робочих днів страховика про скоєння ДТП, стало підставою для звернення позивача з даним позовом. При цьому право вимоги до позивача перейшло згідно договору про надання фінансових послуг факторингу від 28 квітня 2014 року.

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку відмовляється вирішити питання щодо повернення зазначеної суми, позивач просив суд стягнути з нього в порядку регресу 4 583,42 грн. у рахунок відшкодування виплаченої ним як страхувальником суми коштів.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд мотивував своє рішення недоведеністю наявності права вимоги у позивача до відповідача і тому неможливістю встановити факт порушення прав ТОВ «Маркс.Капітал» через неподання додатків до договору про надання фінансових послуг факторингу від 28 квітня 2014 року. Однак згідно формулювання п.п. 1.1, 2.1 договору та п. 1 додатку № 1, 2, 3 до договору та наданих позивачем документів страхової справи ПрАТ «СК «Статус», вбачається наявність права вимоги позивача до відповідача.

Позивач вважає, що суд мав постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надавши строк для усунення недоліків, що надало б позивачеві можливість надати суду додатки до договору. Крім того, судом із порушенням процесуального права було ухвалено заочне рішення і позбавлено позивача можливості надати докази, що визнані судом необхідними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що він має право вимоги згідно відступленої йому регресної вимоги до відповідача, оскільки інформація по кожній окремій регресній вимозі міститься в додатках до договору, що не надані, а в самому договорі міститься лише інформація про загальну суму переданих регресних вимог на суму 3 582 463,26 грн. без деталізації по кожній окремій регресній вимозі та осіб боржників.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 8 лютого 2013 року по вул. С.Сосніних у м. Києві сталась ДТП за участю автомобілів «ГАЗ 3302» д.р.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_2 та «ВАЗ 2105» д.р.н. НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4, під керуванням водія ОСОБА_5, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АЕ/1029556 від 12 листопада 2012 року була застрахована в ПрАТ «СК «Статус», де страхувальником виступав ОСОБА_3

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Внаслідок ДТП власнику автомобіля «ВАЗ 2105» було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 4 583,42 грн. у зв'язку з пошкодженням автомобіля, що підтверджується звітом визначення вартості матеріального збитку від 5 березня 2013 року та розрахунком страхового відшкодування від 21 березня 2013 року.

На виконання укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було складено страховий акт № 8613-13-59-02 та ПрАТ «СК «Статус» здійснено страхове відшкодування - виплачено потерпілій ОСОБА_4 суму понесених збитків, що стверджується розпорядженням голови правління № 8613 та платіжним дорученням № 1829 від 28 травня 2013 року.

Позивач вказав, що ОСОБА_2 не повідомив страховика про ДТП, що сталася 8 лютого 2013 року.

28 квітня 2014 року ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Статус» уклали договір про надання фінансових послуг факторингу № 4/28-04/2014, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування (регресна вимога). Перелік таких вимог визначається згідно додатку № 1, додатку № 2, додатку № 3 до цього договору. Ідентифікація переданих регресних вимог відбувається за порядком, який передбачений в кожному з додатків до цього договору.

ТОВ «Маркс.Капітал» згідно виписки з ЄДРПОУ є юридичною особою, що займається п. 64.19 виду економічної діяльності - інші види грошового посередництва.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою врегулювання спору в досудовому порядку представником позивача було надіслано відповідачу вимогу про добровільне відшкодування завданого збитку в порядку регресу, яку останній отримав 10 жовтня 2014 року та яку не прореагував жодним чином.

Відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Таким чином, оскільки ПрАТ «СК «Статус» здійснили страхове відшкодування на користь потерпілої особи ОСОБА_4, з часу виплати у страховика виникло право регресної вимоги до страхувальника ОСОБА_2, який згідно страхового акту № 8613-13-59-02 не повідомив страховика про настання страхової події.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «Маркс.Капітал» посилалися на те, що уклали із ПрАТ «СК «Статус» договір факторингу із передачею права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в тому числі відносно відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Виходячи із змісту даних вимог закону, грошова вимога, яка відступається за договором факторингу, повинна бути належним чином ідентифікована.

Разом із тим, при зверненні із позовом ТОВ «Маркс.Капітал» надали суду лише договір факторингу від 28 квітня 2014 без додатків до нього, у яких міститься детальна інформація по кожній регресній вимозі, в той час як із самого договору факторингу неможливо встановити передачу регресної вимоги саме до ОСОБА_2

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який, встановивши відсутність доказів відступлення позивачу прав вимоги саме до відповідача і відповідно підстав звертатися із позовом до нього, відмовив в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів приймає до уваги, що апелянтом надані додатки 1 - 3 до договору про надання фінансових послуг факторингу від 28 квітня 2014 року, разом із тим вони також не містять ідентифікаційних відомостей щодо відповідача ОСОБА_2, а тому не є належними доказами відступлення права вимоги до нього.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому із матеріалів справи не вбачається будь-яких поважних причин неподання вказаних додатків до договору при зверненні із позовом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що наявність права вимоги позивача до відповідача підтверджується формулюваннями окремих пунктів договору і додатків до договору, а також наданням документів страхової справи, і що неточності інформації, зазначеної в додатках, не впливають на дійсність переданих регресних вимог.

Так, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки вимоги саме до конкретних осіб, щодо яких сторони дійшли згоди, є істотними умовами факторингу, а зазначені апелянтом пункти договору факторингу і додатків до нього відомостей щодо боржників не містять, виходити з припущень в цьому випадку є неприпустимим не лише з точки зору цивільно-процесуального, а й цивільного (договірного) права.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що оскільки додатки до договору є його невід'ємною частиною, а договір факторингу наданий лише в кількості перших чотирьох сторінок, позивач порушив ст. ст. 119, 120 ЦПК України і суд повинен був залишити позовну заяву без руху, що надало б позивачеві можливість надати суду додатки до договору, що мало б наслідком інше рішення по справі.

Відповідно до ст. ст. 119, 121 ЦПК України позовна заява має містити перелік документів, що додаються до заяви. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Як вбачається із матеріалів справи, в переліку додатків до позовної заяви значиться копія договору про надання фінансових послуг факторингу від 28 квітня 2014 року на 4 аркушах.

Надана до позовної заяви копія договору факторингу даним вимогам відповідає, текст договору факторингу наданий без пропущених аркушів, наявності додатків до договору позивачем в переліку додатків до позовної заяви не вказувалось, а отже у суду не було підстав залишати позовну заяву ТОВ «Маркс.Капітал» без руху.

Сама по собі відсутність додатків до договору факторингу, якщо позивач не зазначав їх в переліку додатків до позовної заяви, не є недоліком позовної заяви і не впливає на обов'язок суду відкрити провадження в справі, оскільки в силу вимог ст. 11 ЦПК України, яка встановлює принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не може примусити позивача подати докази, які той не вважає за необхідне подавати.

Також колегія суддів вважає надуманими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції із порушенням процесуального права було ухвалено заочне рішення і позбавлено позивача можливості надати докази, що визнані судом необхідними, та про те, що заочний розгляд справи був можливий лише при наявності на засіданні суду позивача із відповідними роз'ясненнями з боку суду до розгляду справи по суті.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Разом із тим, 14 липня 2015 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Маркс.Капітал», у якому представник позивача чітко вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує, однак через неможливість з'явитися до судового засідання просив розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Маркс.Капітал» та повідомити його про результати розгляду справи, надіславши копію ухваленого рішення на вказану адресу.

Відтак, заперечення ТОВ «Маркс.Капітал» щодо можливості ухвалення заочного рішення, що, на його думку, позбавило можливості надати додаткові докази, спростовуються клопотанням самого ТОВ «Маркс.Капітал» про ухвалення рішення саме в такому порядку.

Посилання позивача на незаконність і необґрунтованість рішення, яке, на його думку, ухвалене із неповним з'ясуванням обставин, колегія суддів відхиляє, оскільки даний обов'язок суду кореспондується із обов'язком позивача довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, і перекладення даного обов'язку на суд є необґрунтованим та безпідставним.

Отже, виходячи із доказів, наявних в матеріалах справи, в тому числі і наданих позивачем до суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції всебічно встановив обставини, які мають значення для справи, на підставі наданих позивачем доказів, застосував відповідні їм норми закону і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: