Справа № 466/4356/14 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/491/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Ванівського О.М.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу приватизації житла Шевченківського району м. Львова, третя особа - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про втрату оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру та запису про видачу дубліката про право власності на квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, суд прешої інстанції залишив поза увагою її пояснення про те, що свідоцтво не втрачене та не загублене, що дійсно в неї є оригінал свідоцтва про право власності на квартиру і вона ніколи не відмовлялася надати свідоцтво відповідачу.

Апелянт стверджує, що суд прешої інстанції не взяв до уваги те, що законодавством передбачено видачу дубліката свідоцтва про право власності лише у разі крадіжки, втрати чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності з обов'язковим дотриманням встановленої процедури та з визнанням у зв'язку з цим недійсним втраченого свідоцтва.

Апелянт зазначає, що доказів про те, що вона не надавала відповідачу свідоцтво суду не подано.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої ст.303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи та вирішити спір у межах заявлених позовних вимог та зібраних у справі доказів.

Указаних вимог суд першої інстанції не дотримав, не встановив дійсних обставин справи.

Так, матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19.03.1997 року, виданого згідно з розпорядженням виконкому Львівської міської ради народних депутатів № 187 від 19.03.1997 року.

24 березня 1998 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким належну їй на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла своїй дочці - позивачці по справі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи, сторони як спадкоємці за законом першої черги та ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом, 29.10.2008 року, 23.01.2009 року та 10.02.2009 року подали заяви в третю Львівську державну нотаріальну контору про видачу їм свідоцтв про право на спадщину після смерті їх матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ураховуючи належність спадкового майна на праві спільної сумісної власності двом співвласникам (ОСОБА_6 та ОСОБА_3.), рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2010 року у задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 визначено частки співвласників квартири АДРЕСА_1 в рівних частинах по 1/2 за ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та за ОСОБА_3

Матеріалами справи також встановлено, що відповідач оспорював законність заповіту, складеного ОСОБА_6 на користь позивачки і рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 30.08.2011 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено, як і відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки останньою не втрачено право оформити свої спадкові права у передбаченому законом порядку.

Як встановлено матеріалами справи і це визнається позивачкою, оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 знаходиться у неї, проте, відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м.Львова 30 вересня 2008 року відповідачу видано дублікат свідоцтва про право власності на зазначену квартиру та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про втрату оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру та запис про видачу дублікату такого свідоцтва.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним дубліката свідоцтва та виключення записів про втрату оригіналу свідоцтва та видачу його дублікату у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, суд виходив з того, що оскільки на момент отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру оригінал його був відсутній у відповідача і такий втрачено, відтак, він не міг реалізувати свого права як співвласник квартири у інший спосіб, ніж отримання його дублікату.

Проте, з висновком суду не можна погодитись, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до п.8.6 наказу Міністерства Юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року "Про затвердження тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається його дублікат.

Як встановлено матеріалами справи і це визнається сторонами, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру не втрачений, а такий знаходиться на зберіганні у позивачки і це було достовірно відомо відповідачу. Крім того, оригінал свідоцтва був позивачкою представлений в нотаріальну контору 29.10.2008 року при подачі заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується його копією, завіреною нотаріусом при прийнятті заяви (а.с.7 спадкової справи 1312/2008).

За таких обставин у відповідача були відсутні правові підстави для отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру, внесення відповідних записів в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо втрати оригіналу та видачі його дублікату.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, визначений частиною другою зазначеної статті.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідач за захистом свого порушеного права в установленому законом порядку не звертався як і не представив доказів у підтвердження того, що позивачка на його звернення відмовлялася надати йому як співвласникові квартири оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

З урахуванням встановленого рішення суду, яке ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права належить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського району від 30 вересня 2008 року.

Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про втрату оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 № 51475, виданого 19 березня 1997 року згідно із розпорядженням Виконкому Львівської міської ради народних депутатів № 187.

Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 № 51475, виданого 19 березня 1997 року згідно із розпорядженням Виконкому Львівської міської ради народних депутатів № 187.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Ванівський О.М.