Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Гапоненко А. П. ,

при секретарі - Кричевська Н. В.,

за участю представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Біла Церква, справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Білоцерківський міський відділ Управління ДМС у Київській області про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просить суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед AT "Банк "Фінанси та Кредит" за Кредитним договором № 22-07-И/05 від 05.12.2007 року в сумі 550789,95 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 20020,47 доларів США (за курсом НБУ 11,755 грн. за1 дол. США) - 235340.62 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 2942,50 доларів США - 34589,09 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками - 258,33 доларів США - 3036,67 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 5759,62 доларів США - 67704,33 грн.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам, комісії - 210119, 24 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1. Зазначена квартира складається з однієї житлової кімнати, має загальну площу: 34,8 кв. м. і житлову площу 18,7 кв. м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселити з вказаної квартири осіб, які там зареєстровані та проживають, а саме: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та їхніх малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути з відповідачів судові витрати з оплати судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором та договором поруки не виконали, мають заборгованість.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив суду, що дійсно уклав з позивачем кредитний договір для придбання квартири, яка є предметом договору іпотеки. До 2012 року взяті на себе зобов'язання виконував у повному обсязі і сплатив банку 30000 доларів США. У зв'язку із зміною курсу долара США, сімейними обставинами не мав можливості погашати кредит. Рішенням суду від 2013 року кредитна заборгованість з нього стягнута, яку він має намір сплатити позивачу. Позивач вважає, що сума боргу в даному позові значно завищена і не відповідає сумі дійсного боргу. В квартирі, яка є предметом іпотеки, проживає позивач, його дружина та діти, іншого житла не мають, тому просить суд у задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та представники третіх осіб: служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Білоцерківського міського відділу Управління ДМС у Київській області, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явились, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому справу розглянуто без їхньої участі за згодою учасників судового процесу.

Від представника третьої особи - Служби у справах дітей надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі та прийняття рішення не порушуючи законних прав та інтересів малолітніх дітей.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_1, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення по наступним підставам.

Судом встановлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, відповідно до укладеного кредитного договору № 22-07-И/05 від13.06.2007 року між Банк "Фінанси та Кредит" правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 останньому надано кредит у сумі 32100,00 доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 12.06.2027 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % відсотків річних. За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник зобов'язаний, у відповідності до п. 6.1. Кредитного договору, сплачувати Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується у випадках порушення позичальником строків платежів за кредитними ресурсами, процентами, комісійною винагородою.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 13.06.2007 р. між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 22-07-П1/05 від 13.06.2007 року, за яким поручитель зобов'язалася перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором солідарно із позичальником.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 13.06.2007 р. між Банком та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір від 13.06.2007 p., посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1842.

Відповідно до п. 1 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є квартира під номером АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати, має загальну площу: 34,8 кв. м. і житлову площу 18,7 кв. м.. Майно належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 170690 грн. 00 коп.

Вищезазначені обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, договором поруки та іншими документами, які додані до позовної заяви ( а.с.10-22).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 08.04.2013 року з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за Кредитним договором № 22-07-И/05 від 13.06.2007 року в сумі 272864,91 грн. ( а.с.23-25).

Зазначене судове рішення набрало законної сили, тому у відповідності до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач свої зобов'язання за вищезазначеними договорами виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, відповідачі придбали квартиру, в якій проживають із дітьми.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконали, не надавали своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, починаючи з 2012 року, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором ( а.с.34-43).

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

При вирішені справи по суті позовних вимог суд враховує, що 03.06.2014 року було прийнято Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно ст. 1 Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності з 07 червня 2014 року, визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.11.2014 року вказана квартира є єдиним житлом відповідачів ( а.с.78-85).

Оскільки між сторонами укладено кредитний договір в іноземній валюті і в забезпечення виконання даного зобов'язання передано в іпотеку квартиру, яка є постійним місцем проживання позичальника та іпотекодавця, то позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути задоволені у примусовому порядку в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який є чинним на час вирішення спору.

При вирішені спору по суті позовних вимог суд враховує, що обґрунтовуючи необхідність прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» його автори народні депутати у пункті 1 пояснювальної записки до цього Закону зазначили, що внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти громадяни України втратили значну частину своїх коштів. Через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, однією із причини ухвалення Верховною Радою України Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» було те, що банки масово звертають стягнення на житлові будинки, вилучаючи їх у боржників, а в подальшому викидають людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю.

З огляду на це, на переконання суду запроваджуючи Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, законодавець заборонив також і виселення позичальника або майнового поручителя та членів їх сім'ї із житлових будинків, які є предметом іпотеки, за умови, що ці будинки використовуються як місце їх постійного проживання та за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

На підставі вищезазначеного суд також враховує, що відповідачами у справі, яких позивач просить суд виселити із квартири є малолітні діти, законні права та інтереси яких можуть бути порушеними в разі задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

В порушення вимог даної статті, позивач не надав належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що згідно ст. 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» закон втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

На час розгляду справи судом такий закон відсутній, але після прийняття відповідного законодавчого акту позивач не позбавлений права пред'явлення своїх вимог до відповідачів з моменту прийняття закону про врегулювання питання погашення відповідачем як позичальником основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 6, 33, 39 ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ст.ст. 10,11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Повний текст судового рішення виготовлений 16 лютого 2015 року.В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Білоцерківський міський відділ Управління ДМС у Київській області про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 лютого 2015 року.

Суддя А. П. Гапоненко