У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ВіЕйБіБанк) про захист прав споживача фінансових послуг, повернення вкладу та нарахованих відсотків, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») про захист прав споживача фінансових послуг, повернення вкладу та нарахованих відсотків.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 28 лютого 2014 року між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладений договір банківського вкладу «Квартальний» № 754550/2014, відповідно до умов якого він розмістив в Коломийському відділенні № 21 цього банку депозит на суму 4 000 доларів США на строк тринадцять місяців з щомісячною виплатою річних за ставкою 12 %, яка діяла з першого по третій місяць.

Після закінчення тримісячного строку депозитного банківського вкладу, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про намір забрати вклад і нараховані відсотки, однак відповідач відмовив йому у видачі вкладу, посилаючись на відсутність всієї суми коштів для виплати.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з банка суму банківського вкладу у розмірі 4 025 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України 52 126 грн 09 коп.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ВіЕйБі Банк) на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу за договором банківського вкладу «Квартальний» № 754550/2014 у розмірі 4 025 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України становить 52 126 грн 09 коп., а також судові у розмірі 80 грн сплачених за видачу довідок про курс валют та 521 грн 26 коп. сплаченого судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» СлавкінаМ.А. порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 лютого 2014 року між ОСОБА_2 і ПАТ «ВіЕйБі банк» укладений договір банківського вкладу «Квартальний» № 754550/2014, відповідно до умов якого банк відкрив позивачу депозитний рахунок та прийняв від нього 4 000 доларів США на умовах депозитного продукту в національній валюті на строк тринадцять місяців з дня укладення договору із щомісячною сплатою процентів за ставкою з першого по третій місяці - 12 %, з четвертого по тринадцятий місяць - 2 %. Дата вимоги вкладником вкладу - 28 березня 2015 року (а. с. 3).

Згідно із п. 1.6 умов договору при достроковому закритті вкладу проценти за вкладом нараховуються у повному обсязі згідно договору за кожні повні 3 місяці дії вкладу, за кожний неповний 3 місячний строк дії вкладу - за процентною ставкою для випадків дострокового закриття у розмірі, що діє на день закриття вкладу за цим видом вкладу у відповідній валюті, за відповідним строком, відповідною сумою початкового вкладу та відповідною періодичністю виплати процентів.

Після закінчення тримісячного строку депозитного банківського вкладу позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою від 05 червня 2014 року про намір забрати вклад і нараховані відсотки, однак ПАТ «ВіЕйБі Банк» своїм листом повідомило, що виплата коштів в іноземній валюті здійснюється у відповідності до норм постанови Національного банку України від 28 березня 2014 року № 172 і належні позивачу кошти виплачені не були, у зв'язку з відсутністю повної суми для виплати в касі (а. с. 4).

Згідно із довідкою ПАТ «ВіЕйБі Банк» про рух коштів на рахунку позивача, сформовану 13 червня 2014 року, залишок невиплачених коштів станом на 31 липня 2014 року становить 4 025 доларів США (а. с. 5).

Згідно з довідкою ТВБВ № 10008/0129 філії Івано-Франківського обласного управління від 21 жовтня 2014 року № 05-3/1486 Національним банком України з 21 жовтня 2014 року встановлено офіційний курс гривні до долара США - 100 доларів США = 1 295,0582 грн.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Вирішуючи спір, з урахуванням вказаних вимог закону та умов договору банківського вкладу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог, оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» не виконало умови договору та не здійснило повернення належних ОСОБА_2 грошових коштів, що знаходяться на рахунку у відповідача, тому порушене право позивача підлягає захисту.

Доводи заявника щодо незастосування до спірних правовідносин Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати фондом відшкодування за вкладами, є безпідставними, оскільки вказаний закон ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті.

Крім того рішення суду, згідно якого на користь позивача стягнуто суму вкладу з банку, не змінює порядку виплати коштів за договором банківського вкладу, визначеного Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не приймаються доводи касаційної скарги щодо обов'язковості застосування постанови Правління Національного банку України від 06 лютого 2014 року № 49 «Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій» з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим, нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Тобто, посилання ПАТ «Дельта Банк» на вказану постанову Правління Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної МариниАнатоліївни відхилити.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук