У х в а л а

іменем україни

05 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Гончара В.П., ОстапчукаД.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «БГ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «БГ Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання кредитного договору удаваним правочином, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство «Банк Перший» (далі - ПАТ «Банк Перший»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «БГ Банк» далі (далі - ПАТ «БГ Банк»), звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 травня 2003 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал банк Розвитку та Партнерства» (далі - ВАТ «Універсал банк Розвитку та Партнерства»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Перший», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 92, за умовами якого банк надавав останній 50 000 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою 15% річних строком до 19 травня 2015 року. 10 січня 2005 року договором № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20 травня 2003 року № 92 внесено зміни в частині графіка погашення кредиту та пунктом 6.2 встановлено розмір пені за прострочену суму платежів у розмірі 0,2% за кожен день прострочення платежу. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 травня 2003 року між ОСОБА_4 та банком укладено договір поруки № 92/1 та між останнім та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 92/2, за умовами яких поручителі зобов'язались солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за належне виконання зобов'язань за кредитним договором. 18 вересня 2003 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір застави, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 м. Києві. З січня 2010 року відповідач не виконувала умови кредитного договору, у зв'язку з чим24 вересня 2010 року позивач направив їй повідомлення про такі порушення та попередив про намір банку звернутись до суду з вимогою про дострокове стягнення кредиту. На вимогу усунути порушення позивач не відреагувала. 06 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОлофінськимО.Є. вчинено виконавчий напис, яким на квартиру, що є предметом застави, звернуто стягнення у рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2013 року вказаний вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на те, що станом на 22 листопада 2013 року утворилась заборгованість за кредитним договором, просив суд, із урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідачів на свою користь 575 550 грн 50 коп. у рахунок погашення заборгованості.

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернулась із зустрічним позовом до ПАТ «БГ Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання кредитного договору удаваним правочином. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за умовами кредитного договору від 20 травня 2003 року № 92 банк зобов'язувався надати їй цільовий кредит готівкою через касу у розмірі 50 000 США, проте 20 травня 2003 року ВАТ «Універсал банк Розвитку та Партнерства» було перераховано на користь ТОВ «Будівельне підприємство 3» Київміськбуд 1» грошові кошти у розмірі 258 461 грн на виконання договору уступки вимоги від 20 грудня 2002 року, що підтверджується меморіальним ордером від 20 травня 2003 року №164. ОСОБА_5 грошові кошти через касу банку не отримувала, рахунку, на який би були зараховані кошти не відкривала. Посилаючись на наведене та те, що відсутні докази належного і повного отримання нею грошових коштів через касу банку, кредитнадано у національній валюті України, просила суд, визнати кредитний договір удаваним правочином, застосувати наслідки удаваного правочину, зобов'язати ПАТ «БГ Банк» провести повний перерахунок платежів за договором, оскільки такі сплачувалися в доларах США, а не в гривнях.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року позов ПАТ «БГ Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «БГ Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2003 року №92 станом на 8 лютого 2013 року у розмірі: 120 156 грн 13 коп. - заборгованість за кредитом; 3 214 грн 70 коп. - заборгованість за відсотками; 90 060 грн 70 коп. - пеня; 11 650 грн 94 коп. - 3% річних.

Вирішено питання про розподіл судових зборів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від19 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ «БГ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_5, просить скасувати зазначені судові рішення в частині стягнення пені та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов ПАТ «БГ Банк» в частині стягнення пені з ОСОБА_9 суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд,обґрунтовано виходив із доведеності позовних вимог, при цьому вірно застосовував положення ст. 258 ЦК України, стягнувши пеню в межах строку позовної давності за один рік.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук