Справа № 265/7547/14-ц
Провадження № 2/265/284/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарях - Скоробогатько Г. О., Яшкові М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно, визнання спадкоємицею 4-ї черги за законом та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності, посилаючись на те, що з 2007 року вона проживала однією родиною без реєстрацію шлюбу із ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з грошового вкладу на суму 10000 грн. в ПАТ «КБ «Приватбанк», а також на автомобіль ГАЗ 24 н/з НОМЕР_4. У продовж спільного проживання однією сім'єю позивачка із ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тому усе набуте протягом цього часу майно є спільним сумісним. Таким чином вважає, що майно набуте за цей період, яке складається з вкладу на суму 10000 грн. та автомобіля ГАЗ 24, є спільним сумісним майном її та ОСОБА_3, тому вона має право на 1/2 частку зазначеного майна. Додавала, що вона піклувалась ОСОБА_3 за час спільного проживання, доглядала його, лікувала від онкологічного захворювання. Натомість відповідачка, яка є рідною донькою померлого, не цікавилась жодного разу про стан здоров'я ОСОБА_3, не надавала жодної допомоги йому, ухилившись від обов'язку доглядати батька. Вважає, що таким чином відповідачка свідомо ухилилась від обов'язку по утриманню ОСОБА_3 На підставі переліченого просила суд визнати грошовий вклад в сумі 10000 грн. в ПАТ «КБ «Приватбанк» та автомобіль ГАЗ 24 н/з НОМЕР_4 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з визнанням за нею права власності на 1/2 частку вказаного майна. Також просила суд визнати її спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, нарівні із ОСОБА_2 із визнанням за позивачкою в порядку спадкування права власності на 1/4 частку грошового вкладу на суму 10000 грн. в ПАТ «КБ «Приватбанк» та на 1/4 частку автомобіля ГАЗ 24 н/з НОМЕР_4.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги, тому додатково просила суд встановити факт проживання позивачки із ОСОБА_3 однією родиною без реєстрації шлюбу з 2007 року по 2013 рік.

Позивачка, ОСОБА_1, у судовому засіданні вказувала, що вона мешкала однією родиною із ОСОБА_3 з вересня 2007 року до моменту смерті останнього в квітні 2013 року, як чоловік та дружина, з яким вона придбавала разом побутову техніку, будинок, здійснювали ремонт у ньому, робили вклад у «Приватбанк». Додавала, що із своєю донькою, відповідачкою, померлий не контактував останні 20 років, та яка не виявляла жодної турботи до батька, якому не надавала жодної допомоги, не приймала участь у його лікуванні. Натомість вона сплачувала з своїх доходів витрати за комунальними платежами на будинок в селі Новопетриківка, придбаний спільно із ОСОБА_3 Вказувала, що вона дійсно здебільшого проживала по місцю своєї реєстрації в АДРЕСА_1, хоча увесь свій вільний від роботи час вона присвячувала ОСОБА_3, якому передавала передачі до села Новопетриківка та самостійно їздила до нього у вказане село. Не заперечувала, що ОСОБА_3 був прописаний у АДРЕСА_4 під час їх спільного проживання однією родиною. Він там був зареєстрований певний час, бо автомобіль був в ВРЕР ДАЇ зареєстрований за цією адресою за ОСОБА_3 Вказувала, що вона із померлим мешкала разом спочатку на базі «Золоті піски», де проживав ОСОБА_3, який продав свою квартиру у 2004 році, тому йому не було, де жити. Вона натомість привозила йому на вказану базу продукти харчування, приїздила на вихідні. З весни 2008 року ОСОБА_3 переїхав у село Новопетриківку, де за спільну кошти із позивачкою вони придбали будинок АДРЕСА_5 Вона сплатила за будинок 2200 доларів США, а померлий відповідно 2000 доларів США. Оформили будинок на ОСОБА_3, оскільки у нього не було власного житла. Стверджувала натомість, що вона мешкала із ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_5 однією родиною. Вказувала, що вона годувала їжу ОСОБА_3, вони витрачали спільно кошти, купували речі, робили ремонт у будинку. Придбавали разом телевізор, відеомагнітофон, мікрохвильову піч, пральну машину, ДіВіДі-плеєр, купували причеп на машину, унітаз, ванну, оплачували встановлення вікон у будинку. Не заперечувала, що ОСОБА_3 перед смертю був у лікарні лише один день. Однак він погано себе почував вже з грудня 2012 року, тому вона його лікувала, придбавала ліки, доглядала за ним. Помер ОСОБА_3 від онкологічного захворювання. Вказувала, що вона також приймала участь у витратах по похованню ОСОБА_3 При цьому у судовому засіданні визнала, що ГАЗ 24 був придбаний ОСОБА_3 до знайомства із нею, яка натомість брала участь у витратах по утриманню вказаного автомобіля. Вказувала, що гроші у «Приватбанк» є спільними сумісними із ОСОБА_3 Вказувала, що як дружині ОСОБА_3 віддав їй свою трудову книжку та військовий квиток. Просила задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні представник позивачки, ОСОБА_4, який повністю підтримав заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, вказував, що позивачка мешкала із ОСОБА_3 однією родиною протягом останніх 7-ми років до моменту смерті ОСОБА_3, як чоловік та жінка, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. При цьому вона його здебільшого утримувала, бо мала більший дохід аніж він. Зазначав також, що ОСОБА_3 хворів на онкологічне захворювання. Позивачка мешкала із ним разом як у селі Мелекіно та у місті Маріуполі, так й у селі Новопетриківка, тому набуте за час спільного проживання майно належить до спільного сумісного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Таким чином позивачка набула право власності на 1/2 частку вкладу в банку та 1/2 частку автомобіля ГАЗ 24, які були придбані за час їх спільного проживання. Не заперечувала при цьому, що позивачка працювала постійно на комбінаті «Ілліча», тому не могла постійно перебувати у селі Новопетриківка із ОСОБА_3 Зазначав також, що будинок у селі Новопетриківка було придбано також за спільні гроші позивачки та ОСОБА_3 Просив на підставі переліченого задовольнити позов повністю.

Відповідачка, ОСОБА_2, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявленого до неї позову, вважаючи його необґрунтованим, оскільки факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_3, який приходиться їй батьком, не було доведено. Додавала також, що вона постійно спілкувалась із батьком, який до 2007 року мешкав у місті Маріуполі, а згодом переїхав до села Новопетриківка, бо там собі придбав будинок. При цьому ОСОБА_3 приїздив до неї 1-2 рази на місяць з вказаного села, або вона навідувалась до нього з м. Маріуполя. Зазначала, що батько не скаржився на здоров'я ніколи, та не лікувався у лікарнях. Вказувала також, що усе майно було оформлено на її батька, а не на позивачку, бо саме ОСОБА_3 його придбавав. Крім цього за довідкою Новопетриківської сільської ради ОСОБА_3 мешкав та був зареєстрований один АДРЕСА_7 тому просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивачки, яка діє на підставі договору, ОСОБА_5, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1, вказуючи, що рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було скасовано судом апеляційної інстанції. Вказувала також, що позивачка не проживала із ОСОБА_3 ніколи однією родиною, бо доказів ведення ними спільного господарства та спільного бюджету суду не було надано. При цьому позивачка постійно зареєстрована АДРЕСА_8, а померлий був зареєстрований за іншими адресами. Також ОСОБА_1 має постійну роботу на ПАТ «ММК імені Ілліча», тому вона не мала фізичної змоги проживати із ОСОБА_3 в селі Новопетриківка однією родиною. Додавала, що саме ОСОБА_3 купив за власні кошти автомобіль ГАЗ 24 та вклад у «Приватбанк» він поклав також самостійно із своїх доходів. Додавала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 лише спілкувались, як чоловік та жінка, однак не проживали однією родиною, бо після придбання ОСОБА_3 будинку в селі Новопетриківка він постійно мешкав у цьому селі, а позивачка постійно проживала у місті Маріуполі. Просила суд відмовити у задоволені позову повністю.

Вислухавши учасників процесу, що з'явились, заслухавши пояснення свідків, вивчивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказувала, що вона є знайомою ОСОБА_1 Вказувала, що в селі Мелекіно вона познайомилась із цивільним чоловіком позивачки, коли була там на відпочинку навесні 2007 року. Вказувала, що цей чоловік тоді працював сторожем та мешкав на базі відпочинку. Знає, що ОСОБА_1 із цим чоловіком, ОСОБА_3, придбали наприкінці 2007 року будинок. За чиї конкретно кошти було придбано будинок, вона не знає. Нерідко бачила, як ОСОБА_3 забирав на машині «Волга», в тому числі у неї, для ремонту та благоустрою меблі та інші матеріали у придбаний будинок. Вона приїздила влітку у цей будинок в одно із сел Великоновосілківського району, бачила, як там удвох мешкали позивачка із ОСОБА_3, як чоловік та дружина, які вели там спільне господарство та проводили ремонт будинку. Вказувала, що позивачка із своїм цивільним чоловіком мешкали разом як у місті Маріуполі, так й у вказаному селі після придбання там будинку, бо вона також приходила до ОСОБА_1 у гості в квартиру по АДРЕСА_9 де бачила там ОСОБА_3. Однак не заперечувала, що здебільшого позивачка, враховуючи, що ОСОБА_1 працює на комбінаті «Ілліча», все ж мешкала за місцем своєї реєстрації, тобто по АДРЕСА_10 Зі слів позивачки знає, що доходи були більшими у ОСОБА_1 ніж у ОСОБА_3. Знає зі слів позивачки, що у будинку остання із ОСОБА_3 змінювали труби, придбавали водонагрівач, встановлювали опалення, переробили одну кімнату. Не заперечувала, що при ній ОСОБА_3 не скаржився на своє здоров'я. Знає, однак, що ОСОБА_3 помер у квітні 2013 року.

Свідок ОСОБА_8 вказувала, що вона знайома із ОСОБА_1, яка приходиться їй подругою та колишньою сусідкою, та вона була також добре знайома із ОСОБА_3 Знає, що позивачка придбала із ОСОБА_3 будинок в селі, де вони після цього мешкали удвох постійно, як чоловік та дружина. Гадає, що будинок було придбано за спільні кошти позивачки та ОСОБА_3 Вказаний будинок ОСОБА_3. із ОСОБА_3 привели до ладу, відремонтували, придбали в будинок побутову та сантехніку. Декілька разів ОСОБА_3 на «Волзі» із ОСОБА_1 навіть у гості приїзжав до неї. Знає від ОСОБА_3, що обладнання у будинок придбавалось за спільні кошти його та позивачки. Від ОСОБА_3 їй також відомо, що він продав десь за 5 років до купівлі будинку свою квартиру в місті Маріуполі. Додавала, що доньку ОСОБА_3, відповідачку, вона вперше побачила на його похованні. Вказувала, що при розмові із ОСОБА_3 той ніколи не згадував про своїх дітей та онуків. Оскільки ОСОБА_1 працювала на комбінаті «Ілліча» за графіком: два дні працює та два дні відпочиває, то вона не завжди мешкала із ОСОБА_3 в селі, однак постійно передавала йому пакунки із їжею, якщо не мала змоги сама до ОСОБА_3 приїхати в село. Знає, що ОСОБА_1 із ОСОБА_3 разом мешкають з 2007 року.

Згідно копій заяв мешканців села Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 29 травня 2013 року, посвідчених секретарем Новопетриківської сільської ради, реєстр № № 59, 60, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 восени 2007 року спільно придбали будинок в АДРЕСА_5, де після цього спільно мешкали та вели господарство, а також робили ремонт у будинку (а. с. 3, 7, 44, 46).

За ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно до ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

На підставі п. 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2012 року № 648/0/4-12 «Щодо застосування окремих норм цивільного законодавства» зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, а проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Разом із тим, згідно ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно. Отже, якщо сторони й перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом на період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення ст. 74 СК на ці правовідносини не поширюється. При цьому ч. 2 ст. 3 СК, за якою подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

Зазначена правова позиція була також викладена Верховним Судом України у його постанові від 20 лютого 2012 року по справі № 6-97цс11 та постанові від 12 грудня 2012 року по справі № 6-148цс12.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Натомість свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначав, що він був товаришем ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, якого він знав з 1982 року та постійно підтримував стосунки. Зазначав, що ОСОБА_3 спілкувався із своєю донькою, ОСОБА_2, бо він самостійно підвозив ОСОБА_3 на одруження відповідачки. Знає, що ОСОБА_3 мешкав із своєю цивільною дружиною ОСОБА_13 до 2007 року, через яку він саме познайомився свого часу із ОСОБА_3 Зазначав, що померлий із ОСОБА_13 мешкали удвох по АДРЕСА_11 в м. Маріуполі. Згодом він дізнався від ОСОБА_3, що той продав вказану квартиру, бо бажав виїхати за межі міста. Після цього ОСОБА_3 деякий час мешкав на базі відпочинку «Золоті піски», де керуючою була саме ОСОБА_13 Вказує, що він неодноразово навідувався до ОСОБА_3 на вказану базу відпочинку, тому вважає що померлий там мешкав один. Згодом він дізнався від ОСОБА_3, що той купив собі будинок за межами міста Маріуполя в Великоновосілківському районі Донецької області. Вказував також, що він був два рази у гостях в ОСОБА_3 в селі Новопетриківка, де померлий мешкав один, бо ОСОБА_3 ніколи не казав, що у нього є жінка, та ознак перебування у будинку ОСОБА_3 господарки не було. Також додавав, що ОСОБА_3 не скаржився ніколи на здоров'я. Не заперечував, що у будинку в селі Новопетриківка був зроблений ремонт, однак хто його робив, він не знає. Додавав, що він вперше побачив ОСОБА_1 лише на похованні ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні вказувала, що вона мешкала однією родиною із ОСОБА_3 до 2007 року АДРЕСА_2. У вказану квартиру до них приїздила неодноразово донька, ОСОБА_3, відповідачка. Стверджувала, що донька постійно підтримувала зв'язок із батьком, розмовляючи із ним по телефону. В 2005 році вказану квартиру вони продали за 9000 доларів США, що відбувалось у її присутності. Отримані від продажу кошти ОСОБА_3 поклав на ощадну книжку в банк. Додавала, що ОСОБА_3 хотів придбати собі будинок за межами міста. В 2007 році ОСОБА_3 за її присутності придбав собі «Волгу», яку давно собі хотів. Після продажу квартири ОСОБА_3 мешкав на базі «Золоті піски», де працював охоронцем та слюсарем, де вона працювала керуючою. Вказує, що позивачка познайомилась із ОСОБА_3 на вказаній базі відпочинку. З 2008 року ОСОБА_3 мешкав у селі Новопетриківка, де купив собі будинок. Вказувала, що вона ходила неодноразово із померлий в банк, де знімала гроші з рахунку на витрати ОСОБА_3, тому вважає, що ОСОБА_3 придбав будинок з грошей, які перебували на цьому рахунку, що залишились від продажу в 2005 році квартири. З цього часу він постійно мешкав у селі Новопетриківка один, бо вона щонеділі із ним розмовляла по телефону, та він їй ділився про його життя в селі, не згадуючи, що із ним хтось мешкає. Вказувала, що вона двічі бувала у будинку в селі Новопетриківка, однак жодних ознак проживання у будинку жінки вона також не помічала. Не заперечувала, що ОСОБА_3 тісно спілкувався із позивачкою та проводив із нею багато часу. Позивачка дійсно приїздила до нього у село, про що ОСОБА_3 їй сам говорив. Однак вони не мешкали разом, бо позивачка працювала на постійній основі у комбінаті «Ілліча». Не може нічого вона сказати про захворювання ОСОБА_3, який ніколи не скаржився на своє здоров'є. Вона також не чула ніколи від померлого, що він придбавав щось спільно із ОСОБА_1 Підтвердила, що ОСОБА_3 деякий час був прописаний по АДРЕСА_12 в м. Маріуполі, бо за цією адресою була зареєстрована його машина, «Волга». Зазначала, що вклад у банку на суму 10000 грн. ОСОБА_3 відкладав собі на поховання.

Посилання ОСОБА_1 на існування рішення суду про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 та позивачки однією родиною спростовується ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 січня 2014 року про скасування рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 14 серпня 2013 року, яким було вказаний факт встановлено (а. с. 115-116).

З наявної у матеріалах спадкової справи щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_3 довідки від 7 червня 2013 року виконкому Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області вбачається, що ОСОБА_3 на момент смерті, ІНФОРМАЦІЯ_6 року, мешкав в АДРЕСА_5, один (а. с. 137).

При цьому з відповіді виконкому Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 10 лютого 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований один в АДРЕСА_5 (а. с. 155).

На підставі копії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що позивачка зареєстрована АДРЕСА_8 з 9 липня 2002 року (а. с. 40).

Також з особового рахунку № НОМЕР_2, наданого суду житловою організацією 25 лютого 2015 року, вбачається, що по АДРЕСА_8 позивачка, ОСОБА_1, зареєстрована з 9 липня 2002 року по теперішній час (а. с. 157).

Зі скарги ОСОБА_3 від 17 листопада 2009 року, листа відповіді на подану скаргу на дії працівників ДПС, постанови про адміністративне правопорушення від 17 листопада 2009 року, клопотання про поновлення строків на оскарження постанови суду від 9 жовтня 2009 року, а також апеляційної скарги від 9 жовтня 2009 року вбачається, що ОСОБА_3 вказував свою адресу проживання в АДРЕСА_12 (а. с. 171, 172, 173, 174-176, 178).

Наявність у ОСОБА_1 пропуску ОСОБА_3 на комбінат № 112776, військового квитка ОСОБА_3 серія НОМЕР_3 трудової книжки ОСОБА_3 від 13 лютого 1963 року, договору купівлі-продажу металопластикових вікон ОСОБА_3 у будинок АДРЕСА_5, договорів від 1 липня 2008 року та від 31 березня 2012 року, укладених з енергопостачання ОСОБА_3 на АДРЕСА_5 підтверджується оглянутими у судовому засіданні оригіналами вказаних документів (а. с. 4, 5-6, 51, 52-60, 179-180, 181-183).

В судовому засіданні були також оглянуті оригінали квитанцій зі сплати електропостачання по АДРЕСА_5 за 2007-2013 роки, а також документи на придбання техніки та встановлення вікон, що надавались ОСОБА_1

Відповідно до копії пенсійного посвідчення ОСОБА_1, виданого 18 лютого 2009 року, а також довідки № 6077 УПФУ в Іллічівському районі міста Маріуполя вбачається, що позивачка отримує пенсію, розмір якої протягом жовтня 2012 року - вересня 2013 року становив 26368,82 грн. (а. с. 48, 184).

Факт працевлаштування ОСОБА_3 з 26 червня 2006 року по 3 липня 2008 року в ЦЛМ «Золоті піски» с. Мелекіно підтверджується копією його трудової книжки (а. с. 59-60).

З розрахункових листів ОСОБА_3, виданих ПАТ «ММК імені Ілліча», вбачається розмір отриманої ним заробітної плати протягом 2006 - 2008 років (а. с. 185-199).

На підставі вивчених судом доказів в сукупності суд дійшов висновку, що позивачкою не було доведено факт спільного проживання її та ОСОБА_3, як чоловіка та жінки, однією сім'єю, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що здебільшого місцем проживання ОСОБА_1 була АДРЕСА_3, місце реєстрації позивачки, на тій підставі, що вона постійно працювала протягом 2007 - 2013 років на ПАТ «ММК імені Ілліча», в той час як місцем проживання ОСОБА_3 була спочатку база відпочинку «Золоті Піски» в селі Мелекіно, а з весни 2007 року - АДРЕСА_5 Великоновосілківського району Донецької області, а також враховуючи віддаленість вказаних населених пунктів один від одного та неможливість спільного проживання з цих підстав ОСОБА_1 із ОСОБА_3, який фактично не мешкав в м. Маріуполі з 2006 року, що було підтверджено як показами свідків, так й визнавалось самою ОСОБА_1

Суд при цьому не приймає посилання представника позивачки на те, що ОСОБА_3 був деякий час зареєстрований АДРЕСА_12, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що фактично після переїзду з бази відпочинку в с. Мелекіно ОСОБА_3 постійно мешкав по АДРЕСА_5

Також суд відхиляє посвідчені заяви мешканців с. Новопетриківка ОСОБА_9 та ОСОБА_10, оскільки ці особи не були допитані у судовому засіданні, а їх доводи були спростовані як показами свідків, так й відомостями Новопетриківської сільської ради.

Не бере до уваги суд також пояснення допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які лише припустили, що позивачка та ОСОБА_3 мешкали разом, хоча доказів переліченим припущенням вони не навели суду, погодившись натомість із тим, що ОСОБА_3 мешкав фактично в с. Новопетриківка, а ОСОБА_1 здебільшого в м. Маріуполі, бо позивачка там працювала.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно проводили багато часу удвох, однак фактично не мешкали разом, тому в них не виникло сімейних стосунків та вони не були пов'язані спільним побутом, а також не мали взаємних прав та обов'язків.

Таким чином, враховуючи норми матеріального права та висновки Верховного Суду України, відсутність факту проживання однією сім'єю без шлюбу чоловіка та жінки незалежно від причин, навіть якщо вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, свідчить про неможливість застосування до вказаного спору положень ст. 74 СК, тому ОСОБА_1 не набула права спільної сумісної власності на майно придбане ОСОБА_3 протягом 2007 - 2013 років, а також вона не має право на це майно.

За абз. 2 ч. 3 ст. 1224 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

На підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст. 1264 ЦК в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до «Судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Верховного Суду України вбачається, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права першої черги спадкоємців спадкування за законом.

На підставі п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК.

За ст. 202 СК повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

На підставі Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що ст. ст. 202, 203 СК встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними, а відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначених норм, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу. Тому для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно копії актового запису про смерть № 21 від 23 квітня 2013 року виконкому Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року у віці 67 років внаслідок злоякісного новоутворення великої кривизни шлунку, та який був прописаний в АДРЕСА_5

Відповідно до копії заяви на оформлення вкладу від 27 червня 2012 року вбачається, що ОСОБА_3 відкрив у ПАТ «КБ «Приватбанк» депозитний вклад на суму 10000 грн. на строк повернення до 27 червня 2013 року під 17,5 % річних (а. с. 47).

За відповіддю центру № 1 з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Маріуполя та Новоазовського району при УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області від 16 січня 2015 року вбачається, що автомобіль ГАЗ 24 н/з НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4, на підставі біржового контракту від 4 квітня 2007 року (а. с. 146).

На підставі копії матеріалів спадкової справи, наданої суду приватним нотаріусом Гуковим О. В., вбачається наявність спадкової справи відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_3, із заявою про прийняття спадщини після смерті якого звернулась ОСОБА_2, донька ОСОБА_3, що вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_2, актовий запис № 2139 від 18 грудня 1972 року, свідоцтва про укладення нею шлюбу із ОСОБА_16, актовий запис № 214 від 15 червня 1996 року, свідоцтва про розірвання вказаного шлюбу, актовий запис № 389 від 30 вересня 2002 року, витягом з державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу позивачки із ОСОБА_17, актовий запис № 390 від 5 грудня 2002 року, свідоцтва про розірвання вказаного шлюбу, актовий запис № 76 від 26 лютого 2008 року, а також свідоцтва про шлюб позивачки із ОСОБА_18, актовий запис № 815 від 13 вересня 2008 року (а. с. 131-144).

В судовому засіданні доводи ОСОБА_1 про ухилення від виконання ОСОБА_2 обов'язку щодо утримання ОСОБА_6 були спростовані поясненнями свідків та письмовими доказами, на підставі яких було встановлено, що відповідачка регулярно підтримувала зв'язок із своїми батьком, ОСОБА_3

Також ані позивачкою, ані її представником суду не було надано доказів ухиляння відповідачки від надання допомоги спадкодавцю за відсутності доведеності, що ОСОБА_3 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином стороною позивачки жодними доказам не було доведено, що спадкодавець потребував допомоги ОСОБА_2, від надання якої остання умисно ухилялась.

Внаслідок недоведеності факту спільного проживання позивачки із ОСОБА_3 протягом 2007 - 2013 років посилання ОСОБА_1 на те, що вона набула право на спадкування за законом 4-ї черги, не ґрунтуються на законі, оскільки вона не проживала зі спадкодавцем однією сім'єю п'ять років до моменту смерті ОСОБА_3

З урахуванням наведеного вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права на спадкування нарівні із спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 не можуть бути задоволенні за відсутності також й доведеності того, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, тобто що ОСОБА_3 самостійно не міг забезпечити умови свого життя, бо потребував стороннього догляду за собою.

На підставі цього вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/4 частку спадкового майна після смерті ОСОБА_3, яке складається з грошового вкладу у банку та автомобіля ГАЗ 23, враховуючи також те, що спірний автомобіль «Волга» був придбаний до знайомства ОСОБА_1 із ОСОБА_3, що позивачка визнала, то задоволенню ці вимоги судом також не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно, визнання спадкоємицею 4-ї черги за законом та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя