АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/620/14-ц 22-ц/774/719/К/15
Справа 197/620/14-ц Головуючий в першій інстанції
провадження 22ц/774/719/к/15 Шевченко О.В.
Категорія 19 (ІІІ) Доповідач - Остапенко В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Остапенко В.О.

суддів: Митрофанової Л.В.., Савіної Г.О..

при секретарі: Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання зобов'язання припиненим, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,-

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач- ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6.

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, про визнання зобов'язання припиненим, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 2011 р. вона з відповідачем уклала договір, яким надала їй право представляти свої інтереси в суді з питань прийняття спадщини, в цей же день позивач сплатила відповідачу 3 000 грн. та передала всі документи необхідні для складання позовної заяви. В квітні 2013 року відповідач повідомила, що рішення суду майже готове, але необхідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. При зустрічі 25.04.2013 року відповідачу було передано ще 3000 грн., необхідних для вирішення справи.

При зверненні до Широківського районного суду Дніпропетровської області встановлено, що у період з 2011 року по 2014 рік ОСОБА_4 з позовними вимогами в інтересах позивача до суду не зверталась.

На телефонні дзвінки та СМС повідомлення про повернення 6000 грн., відповідач не відповідає.

Внаслідок дій відповідача, вона втратила довіру, зміни у її свідомості її дуже бентежать завдану моральну шкоду, яку вона оцінює в 6000 грн.

17.10.2014 року уточнивши позовні вимоги ОСОБА_3 просила суд, визнати зобов'язання ОСОБА_4 про надання юридичної допомоги - припиненими. Стягнути з відповідача внаслідок невиконання зобов'язання 6 000 грн., моральну шкоду в сумі 6 000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області 10 лютого 2015 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи

Зокрема, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Судом не взято до уваги, що відповідно до вимог ст.. 639 ЦК України договір між сторонами може бути укладений у будь-якій формі, і якщо сторони погодились з такою формою договору, то він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.

Крім того, судом не взято до уваги тривалість страждань, їх глибину, розчарування у системі надання адвокатських послуг та надзвичайний емоційний стан, які негативно вплинули на стан її здоров`я.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено угоду, відповідно до умов якої ОСОБА_4 приймає на себе зобов'язання виконати доручення клієнта про надання йому юридичної допомоги на умовах передбачених цією угодою, а клієнт бере на себе зобов'язання оплатити гонорар за дії адвоката по наданню йому юридичної допомоги, а також в разі необхідності компенсувати фактичні витрати понесені в зв'язку з виконанням доручення. Юридична допомога складається з наступного: представництво і захист інтересів у суті, апеляційному суді, з усіма правами та обов'язками сторони, підприємствах, організаціях, установах всіх форм власності. Відповідно до ст..6 ЗУ "Про адвокатуру" збирати свідчення про факти, які можуть бути використані як докази по цивільним, господарським, кримінальним справам і справам по адміністративним правопорушенням, а саме: робити запити та отримувати документи або їх копії від підприємства, установ, організацій, об`єднань.

Відповідно до рукописного напису на зворотній стороні угоди 04.07.2011 року позивачем сплачено відповідачу гонорар в розмірі 3 000 грн. (а.с.8 зворот)

Відповідно до довідки Широківського районного суду Дніпропетровської області позовна заява від ОСОБА_3 про визнання права власності на домоволодіння та земельний пай в порядку спадкування за законом в період з 04.07.2011 року по 17.04.2014 року на адресу суду не надходила (а.с. 13)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності посилання в угоді, про обов`язок відповідача скласти в інтересах позивача будь-яку позовну заяву. Рукописний напис на звороті угоди про отримання гонорару не свідчить про укладання угоди з відповідачем і отримання грошей саме за "представництво інтересів позивача в суді з питання прийняття спадщини. Доказів заподіяння позивачу будь-якими діями відповідача моральної шкоди позивачем не надано.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини із надання професійної юридичної допомоги адвокатом, що виникли між позивачем та відповідачем, регулюється нормами Закону України "Про адвокатуру" N 2887-XII 19 грудня 1992 року, який був чинний на час укладення договору.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, згідно з Конституцією України покликанні сприяти захисту прав, свобод та представляти законні інтереси громадян України, іноземних громадян, осіб без громадянства, юридичних осіб, подавати їм іншу юридичну допомогу.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угод між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Якщо договір розривається достроково, оплата праці адвоката провадиться за фактично виконану роботу. У разі неналежного виконання доручення на вимогу громадянина або юридичної особи, які уклали договір з адвокатом чи з адвокатським об'єднанням, внесена плата повертається їм повністю або частково, а при виникненні спору - за рішенням суду.

З наведеного вбачається, що оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, то до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Підрозділом 1 розділу 111 "Окремі види зобов'язань" Глави 63 ЦК України визначені загальні положення договору про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач сплатила адвокату гонорар відповідно до вимог ЦК України.

В порушення вимог діючого законодавства адвокат не виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом між позивачем та відповідачем укладено договір про правову допомогу, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався надати кваліфіковану правову допомогу позивачу, представляти її інтереси в судах з усіма правами та обов'язками сторони.

Відповідно до ч.1 ст.. 30 ЦПК України сторони в цивільному процесі є позивач і відповідач, а тому посилання суду першої інстанції що в угоді не має посилання про обов`язок відповідача скласти в інтересах позивача будь-яку позовну заяву, є помилковим, оскільки вимогами закону передбачено право позивача на звернення з позовними вимогами до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Згідно вказаного договору позивач сплатила гонорар в сумі 3 000 гривень, що підтверджується особистим підписом відповідача.

Проте, як вбачається з довідки Широківського районного суду Дніпропетровської області позовна заява від ОСОБА_3 про визнання права власності на домоволодіння та земельний пай в порядку спадкування за законом в період з 04.07.2011 року по 17.04.2014 року на адресу суду не надходила (а.с. 13)

З чого випливає, що відповідач зобов'язання не виконала, юридичну допомогу позивачу не надала. Крім того, позовної заяви складено не було та до суду першої інстанції не здано.

Також позивач за допомогою СМС повідомлення та електронної пошти в порядку досудового врегулювання спору, зверталась до відповідача щодо повернення їй коштів в сумі 6 000 грн., в зв'язку з не виконаною роботою, проте на звернення позивача відповідач не реагувала, та вказану суму не повернула.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та вважає, що в зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором та не наданням позивачу належної правової допомоги, підлягає стягненню на користь позивача гонорар сплачений нею по договору в сумі 3000 грн.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що 25.04.2013 року позивач сплатила ОСОБА_4 ще 3 000 грн., які їй були необхідні для вирішення справи, не підтверджені належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.. 57-60 ЦПК України, а тому колегія суддів вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 та з урахуванням її душевних страждань, тривалих психологічних переживань вважає правильним визначити розмір у відшкодування моральної шкоди в сумі 500 гривень.

За ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу , а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 721, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання зобов'язання припиненим, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати зобов'язання ОСОБА_4 про надання ОСОБА_3 юридичної допомоги припиненими внаслідок односторонньої відмови.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 000 грн. внаслідок невиконаного зобов'язання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 500 грн.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 721, 80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

.