Провадження №2/761/4951/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Мурга О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Шевченківської районної у місті Києві ради, Київської міської ради до ОСОБА_1, Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради про визнання права власності та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року заступник прокурора м.Києва звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, поставлено питання про визнання права комунальної власності в особі Шевченківської районної у м.Києві ради на нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116,10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; витребування від відповідача ОСОБА_1 у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежилих приміщень №1 по №10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116,10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що спірні приміщення були реалізовані на аукціоні, на підставі результатів якого 20.10.2010 року було укладено договір купівлі-продажу вказаних приміщень із ОСОБА_2, та за актом прийому-передачі спірні приміщення були передані останній. Рішенням господарського суду м.Києва від 11.09.2012 року у справі №18/341 визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 20.10.2010 року та зобов'язано ОСОБА_2 повернути у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради спірні нежилі приміщення. Вказаним рішення було установлено, що спірне майно реалізовано за відсутності рецензованого органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта оцінки майна та за заниженою ціною, чим спричинено шкоду інтересам держави.

Водночас, ОСОБА_2 відчужила спірні нежилі приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2012 року із ОСОБА_3, у зв'язку з чим постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2013 р. у справі №18/341 було скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2012 року в частині зобов'язання ОСОБА_2 повернути приміщення. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

За таких обставин, посилаючись на те, що оскільки рішення про продаж нежилих приміщень за заниженою ціною Шевченківською районною в м.Києві радою не приймалося, це свідчить про відсутність належного волевиявлення первісного власника майна. Тому, оскільки за рішенням суду договір купівлі-продажу нежилих приміщень визнано недійсним, вказані обставини є підставою для висновку про вибуття майна проти волі її власника, тому відповідно до вимог закону спірні приміщення підлягають витребуванню у теперішнього власника приміщень (відповідач ОСОБА_1 набув право власності на спірні приміщення на підставі рішення суду у справі №2610/15098/2012 за рахунок іпотечного договору із ОСОБА_3) у відповідності з приписами статті 388 ЦК України.

В судовому засіданні представник прокуратури позов підтримав з підстав, викладених в ньому, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції в ухвалі від 18 березня 2015 року, просив задовольнити позов повністю.

Представники КМР та Управління з питань комунального майна Шевченківської райради у м.Києві позов прокурора підтримали.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував повністю. В обґрунтування заперечень зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2012 року у справі №2610/15098/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 визнано дійсним договір іпотеки, укладений 01.06.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стосовно нежилих приміщень з №1 по №10 (групи приміщень №19 (в літ. А) загальною площею 116,10 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, які належать іпотекодавцю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2012 року; визнано за ОСОБА_1 право власності на вищевказані нежилі приміщення. Вказував на те, що недійсність правочину, на виконання якого було передано спірне майно ОСОБА_2 20.10.2010 року, не свідчить про те, що вибуття цього майна із володіння Шевченківської районної в м.Києві ради відбулось поза волі останньої. Крім того, представник відповідача звертав увагу на те, що за час розгляду господарським судом справи №18/341, тобто до набрання чинності рішенням про визнання недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 20.10.2010 року, вищевказане спірне майно декілька разів переходило за відплатними договорами до інших осіб (добросовісних набувачів), у т.ч. правомірно перейшло до відповідача ОСОБА_1

Справа неодноразово переглядалась судовими інстанціями.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2014 року в позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування підстав для відмови у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.09.2014 року рішення апеляційного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 11.02.2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.09.2014 року скасовано і направлено справу на новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2014 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, судова колегія касаційної інстанції вказала на необхідність звернення уваги на те, що нерухоме майно, яке є предметом даного спору, було предметом спору про визнання дійсним договору іпотеки та визнання права власності на нього, проте дійсний власник не був стороною зазначеного правочину та не був учасником вищезазначеного судового розгляду. Крім того, в межах судового процесу про визнання дійсним договору іпотеки не відбулося примусового вилучення майна у дійсного власника з подальшим його продажем в порядку виконання судового рішення, а також не ухвалювались рішення щодо припинення права власності на підставі ст. 346 ЦК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради VIII сесії V скликання від 29.09.2009 року №736 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва» включено до переліку об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні у т.ч. нежитлове приміщення площею 121,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 22.06.2010 року у справі №30/165 зобов'язано Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради виконати рішення Шевченківської районної у м. Києві ради №736 від 29.09.2009 року шляхом проведення приватизації через продаж на аукціоні приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 121,1 кв. м.; визнано за територіальною громадою Шевченківського району міста Києва в особі Шевченківської районної у м. Києві ради право власності на нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №19) в літ. А за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 116,10 кв. м.

20.10.2010 року Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради в особі в.о. начальника управління Дударенко А.М. (далі - Продавець) та ОСОБА_2 (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні. За даним договором Продавець передав у власність Покупця нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №19) загальною площею 116,10 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Факт передачі об'єкту договору купівлі-продажу ОСОБА_2 підтверджується актом прийому-передачі приміщення від 22.10.2010 року.

В подальшому, 18.05.2012 року на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень ОСОБА_2 продала спірні нежилі приміщення ОСОБА_3

В свою чергу, 01.06.2012 року між ОСОБА_3 (Іпотекодавець) та ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) було укладено в простій письмовій формі договір іпотеки нежилих приміщень з №1 по №10 (групи приміщень №19 (в літ. А) заг. пл. 116,10 кв.м.; розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які належать Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу №630 від 18.05.2012 року.

На підставі вищевказаного договору іпотеки, в порядку реалізації вказаного права на задоволення своїх вимог по договору позики за рахунок предмета іпотеки, Іпотекодавець передав у власність Іпотекодержателя нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №19 (в літ. А) заг. пл. 116,10 кв.м.; розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2012 року у справі №2610/15098/2012 визнано дійсним договір іпотеки, укладений 01.06.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стосовно нежилих приміщень з №1 по №10 (групи приміщень №19 (в літ. А) загальною площею 116,10 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, які належать Іпотекодавцю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2012 року; визнано за ОСОБА_1 право власності на вищевказані нежилі приміщення.

Разом з тим, рішенням Господарського суду м.Києва від 11.09.2012 року у справі №18/341 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави, територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради до Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради; Шевченківської районної у м. Києві ради; ОСОБА_2, 3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Науково-дослідний центр судової експертизи з питань інтелектуальної власності, про визнання договорів недійсними, визнання права власності та повернення майна було частково задоволено позовні вимоги та визнано недійсним з моменту укладення договір від 20.10.2010 року купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні, загальною площею 116,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ОСОБА_2; зобов'язано ОСОБА_2 повернути у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116,1 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2013 року рішення Господарського суду м.Києва від 11.09.2012 року у справі №18/341 було скасовано частково, а саме: відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання ОСОБА_2 повернути у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради вищевказані нежитлові приміщення, оскільки в той час право власності на майно перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 В іншій частині рішення суду першої інстанції у справі №18/341 залишено без змін.

З наявних у матеріалах справи копій судових рішень вбачається, що органу, який представляє територіальну громаду м.Києва (Шевченківській районній у м.Києві раді, Київській міській раді) не було нічого відомо про розгляд Шевченківським районним судом м.Києва справи №2610/15098/2012, предметом якої є визнання права власності на спірні приміщення за договором іпотеки за ОСОБА_1, і вона не була залучена до участі у даній справі.

За таких обставин, суд погоджується з доводами прокурора, що з огляду на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2013 року у справі №18/341, право власності на нежитлове приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116,1 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, вибуло зі складу майна територіальної громади м.Києва, поза її волею та без належних правових підстав.

А отже, оскільки на сьогоднішній день набувшим чинності рішенням суду у справі №18/341, визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні від 20.10.2010 року, тому суд дійшов висновку, що є всі підстави для визнання за територіальною громадою м.Києва права власності на спірні нежитлові приміщення.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно п.п. 21, 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

Слід також відмітити, що у відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, подальший перехід права власності на спірні приміщення від ОСОБА_2 до ОСОБА_3, а згодом і до ОСОБА_1 не можна вважати законним, що підтверджено, зокрема і в ході вирішення адміністративної справи №2а-16854/12/2670 за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, 3-ті особи без самостійних вимог на предмет спору - Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу КМР, Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація, про визнання протиправним та нечинним рішення КМР від 02.12.2010 року про затвердження переліку об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні (рішення стосовно спірних приміщень).

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Оскільки між територіальною громадою м.Києва та нинішнім володільцем спірних приміщень ОСОБА_1 існують речово-правові відносини щодо права на спірні нежилі приміщення, а тому і належним способом захисту є відповідний цим правовідносинам речово-правовий - витребування майна (ст.ст. 387, 388 ЦПК України).

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справ: №18/341, №2610/15098/2012, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про витребування від ОСОБА_1 у комунальну власність територіальної громади м.Києва нежилих приміщень з №1 по №10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116, 10 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292-296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Шевченківської районної у місті Києві ради, Київської міської ради до ОСОБА_1, Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради про визнання права власності та витребування майна задовольнити.

Визнати право комунальної власності в особі Шевченківської районної у місті Києві ради на нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116, 10 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувати від ОСОБА_1 у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116, 10 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: