УХВАЛА

іменем україни

4 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго»), яке залишено без змін рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року, стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 17 095 грн 78 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8 132 грн 04 коп., заробітну плату за жовтень 2014 року у розмірі 609 грн 76 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 837 грн 58 коп. Зазначав, що остаточний розрахунок з ним проведено лише 27 квітня 2015 року, чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 3 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2015 року по день фактичного розрахунку - 27 квітня 2015 року, у розмірі 19 907 грн 91 коп. та моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2015 року по день фактичного розрахунку - 24 липня 201 року, у розмірі 19 907 грн 91 коп. Стягнуто ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку та моральної шкоди змінено. Стягнуто з ОКП «Донецьктеплокомунерго» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23 по 24 квітня 2015 року включно у розмірі 1 027 грн 24 коп. та моральну шкоду у розмірі 100 грн. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судоми норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з непроведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення відповідач несе відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зокрема за період з 12 лютого 2015 року по день фактичного розрахунку.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, судом вірно визначено правовідносини сторін та застосовано закон, який їх регулює.

Скасовуючи рішення суду та змінюючи період, за який слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відповідно, зменшуючи розмір таких виплат та розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що відсутність реквізитів позивача у банку та поштового зв'язку, на які можна було б перерахувати позивачу заробітну плату, виключає вину підприємства у невчасному проведенні розрахунку з позивачем, тому розрахунок слід провести з моменту надання позивачем своїх реквізитів у банку.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 10 серпня 2007 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ОКП «Донецьктеплокомуненерго».

Наказом підприємства від 2 жовтня 2014 року № 212-к його було звільнено з посади директора ВП ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Жданівкатепломережа» за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України з 2 жовтня 2014 року.

На момент звільнення заборгованість підприємства перед ОСОБА_3 становила 17 095 грн 98 коп., що не заперечувалось сторонами.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» позовні вимог задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 17 095 грн 78 коп. компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8 132 грн 04 коп., заробітну плату за жовтень 2014 року у розмірі 609 грн 76 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 837 грн 58 коп. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2015 року вказане судове рішення в задоволеній частині залишено без змін.

Також судами встановлено, що фактичний розрахунок з позивачем проведено 27 квітня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-144 цс 13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а, отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року № 6-159 цс 13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції наведене врахував та вірно виходив з того, що у зв'язку з проведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку не в день його звільнення, а лише 27 квітня 2015 року, у відповідача настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зокрема з 12 лютого 2015 року, оскільки за період з 2 жовтня 2014 року по 11 лютого 2015 року середній заробіток стягнуто рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року, по день фактичного розрахунку - 27 квітня 2015 року - включно.

Однак апеляційний суд не погодився з такими висновками та, скасувавши правильне по суті рішення, вважав, що підставою відповідальності підприємства за затримку розрахунку відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України є дві складові - порушення строків розрахунку та вина підприємства, якої в діях підприємства немає, оскільки останнє було позбавлено можливості своєчасного проведення розрахунку у зв'язку відсутністю поштового та інших засобів зв'язку з позивачем, та його реквізитів банківського рахунку, на які необхідно перерахувати заробітну плату.

Суд не звернув уваги на те, що виплата всіх сум, передбачених при звільненні працівника, є обов'язком роботодавця у день звільнення, а подальші його дії не можуть свідчити про відсутність вини.

При цьому апеляційний суд не взяв до уваги, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, яке відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційним для даної справи, встановлено вину підприємства у затримці розрахунку при звільненні ОСОБА_3 та дійшов до передчасного висновку про відсутність вини ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні ОСОБА_3

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик