У Х В А Л А

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясокомбінат «Ювілейний» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором поставки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2014 року, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясокомбінат «Ювілейний» (далі - ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний») заборгованість за договором поставки в розмірі 4 мільйона 680 тисяч 810 грн 18 коп., стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний» заборгованість за договором поставки в розмірі 1 тис. грн., вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2014 року залишено без змін.

У вересні 2015 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 251, 252 та частини четвертої статті 559 ЦК України.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня, 17 червня, 25 червня, 8 липня та 15 липня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 і залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний», суд касаційної інстанції, у справі, яка переглядається, погодився з їхніми висновками, що боржником порушено умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає погашенню шляхом стягнення з боржника і поручителів. Строк пред'явлення вимоги до поручителя не пропущено, оскільки строк дії договору поставки продовжувався на підставі додаткових угод до нього, остання додаткова угода укладена 27 лютого 2013 року, а з позовом до суду кредитор звернувся 19 липня 2013 року.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року зазначено, що апеляційний суд встановивши, що кредитор звернувся до суду з вимогою до поручителя з пропуском шестимісячного строку з моменту, коли боржник припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за його користування, прийшов до обґрунтованого висновку про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України;

- ухвалі від 17 червня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову банку про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором з підстави припинення поруки, оскільки банк пред'явив вимогу до поручителя після спливу шести місяців з дня настання строку основного зобов'язання;

- ухвалі від 25 червня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що висновок судів попередніх інстанцій про припинення зобов'язання за договором поруки ґрунтується на вимогах закону, оскільки судами встановлено, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя про виконання зобов'язання;

- ухвалі від 8 липня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком судів попередніх інстанцій, що протягом шести місяців з моменту прострочення повернення боржником чергової частини кредитної заборгованості банк не звертався до боржника і поручителя з вимогою про повернення заборгованості, також не пред'явив позов до суду, тому на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України договір поруки є припиненим;

- ухвалі від 15 липня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості з поручителів є правильним, оскільки судами встановлено, що банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з поручителів після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який встановлено з дня направлення письмової вимоги про погашення кредитної заборгованості.

У зазначених судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та у судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, встановлено різні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясокомбінат «Ювілейний» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором поставки за заявою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема