АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2395/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3066/15Головуючий у 1-й інстанції Волювач О. В. Доповідач ап. інст. Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря - ГНАТЮК О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю " Євролізинг Україна" про захист прав споживача, визнання пункту 12.1 договору недійсним, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що 15 червня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 01610 з додатками, згідно якого предметом лізингу є автомобіль Peugeout 3008.

Вказував на те, що представник ТОВ « Євролізинг Україна» в усній формі роз'яснила йому, що необхідно сплатити передплату за транспортний засіб у сумі 50000 грн. шляхом перерахунку коштів на рахунок відповідача.

В той же день позивач сплатив вказані кошти на розрахунковий рахунок відповідача, однак вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу.

Крім того, у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації про всі істотні умови договору.

Так, вважав, що його введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, можливості розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача договором не передбачено, що є порушенням його прав як споживача.

Просив задовольнити позов в повному обсязі.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 серпня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ « Євролізинг Україна» з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2015 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна»» був укладений договір фінансового лізингу №01610 з додатками до нього (а.с.8 -15).

Відповідно до умов договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль Peugeout 3008 зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору, вартістю 22 080,00 доларів США ( а.с.8,14), гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 496 800,00 грн. ( а.с.10). у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Предмет лізингу є власністю Лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на Лізингоодержувача згідно з умовами даного Договору (п.1.6 договору).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 сплатив 50000, 00 гривень на користь ТОВ « Єврозілинг Україна» адміністративний платіж за договором фінансового лізингу ( а.с.16).

Підписанням даного договору позивач підтвердив, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання ним своїх зобов'язань за цим договором.

Пунктами 1.7 договору передбачено, що предмет договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця : адміністративного платежу; авансового внеску; комісії за передачу лізингу; у разі наявності, сплати різниці до сплаченого авансового платежу на умовах, викладених в п.9.4 ст.9 даного договору.

Місцевим судом встановлено, що договір фінансового лізингу містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу.

Так, у додатку №1 до договору міститься інформація щодо сплати авансового платежу в розмірі 50% , адміністративного платежу в розмірі 10%, комісії за передачу в розмірі 3%.

п.12.1 ст.12 « Порядок розірвання договору та порядок повернення коштів договору № 01610 фінансового лізингу, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна»» не суперечить чинному законодавству.

Відмовляючи у позові місцевий суд виходив з того, що договір між сторонами був укладений внаслідок їх волевиявлення та не мав на меті ввести в оману позивача.

Апеляційний суд вважає такі висновку місцевого суду вірними, з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Слід звернути увагу на те, що кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору.

Доводи апелянта про те, що його введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, неможливості розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням його прав як споживача не ґрунтуються на законі.

Право лізингоодержувача на відмову від договору в односторонньому порядку визначено ч. 1 ст. 7 Закону, відповідно до якої лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Твердження апелянта про те, що положення п. 12.1 укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими згідно ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" спростовуються нормами чинного законодавства та матеріалами справи.

Розділом 12 укладеного між сторонами договору встановлено порядок розірвання договору, порядок повернення коштів та відповідальність сторін за невиконання умов договору.

Згідно п. 12.1 договору, лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60 % (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % (сорок відсотків) лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно п. 17.4, укладеного між сторонами договору, підписанням даного договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ "Євролізинг Україна", що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв'язку із укладенням та виконанням даного договору.

Відповідно до п. 17.5 договору клієнт своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов'язки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе (а.с. 13 зворот).

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих стронами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст.212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування , які б спростовували висновки місцевого суду . Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: С.Ю. МАРТЄВ

Судді : О.Ю. КУЗНЄЦОВА

Л.М. ХІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ