АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7676/15 Справа № 200/7436/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Циганков В. О. Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Болтуновій Л.М.

при секретарі - Безрукавому О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошову суму 10000 грн., отриману без достатньої правової підстави, 2778,90 проценти за користування коштами та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявник посилалися на те, що 11 травня 2012 року згідно квитанції №605027 здійснив переказ готівки для поповнення рахунку відповідача - ОСОБА_4 відкритого у ПАТ «ВіЕйБі Банк» у розмірі 10 000 грн., за умови, що відповідачка зобов'язалась скласти необхідні документи, а саме договір позики та розписку, підтверджуючи факт отримання грошової позики, та згодом віддасть гроші. Відповідачка розписку не написала , вимогу повернути отримані кошти відповідачка залишила без відповіді та задоволення, тому слід вважати, що передані позивачем кошти в сумі 10 000 грн., набуті відповідачем безпідставно.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково та стягнено з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10 000 грн. та судові витрати по справі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11 травня 2012 року позивач добровільно погодився перерахувати на банківський картковий рахунок відповідачки грошову суму.

Так , 11 травня 2012 року згідно квитанції №605027 позивач здійснив переказ готівки в сумі 10 000 гри. для поповнення рахунку ОСОБА_3 , відкритого у ПАТ «ВіЕйБі Банк» ( ар. сп. 5).

13 лютого 2015 року позивачем направлена на адресу відповідачки вимога про повернення грошових коштів в розмірі 10 000 грн. ( ар. сп. 6,7,8 ) . Вимога була відповідачкою залишена без задоволення. На час розгляду справи відповідачка грошові кошти позивачу не повернула.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка без достатньої правової підстави утримує грошові кошти в сумі 10 000 грн., отримані нею за умови складання договору позики та розписки на підтвердження цього.

Однак з таким висновком суду погодитися не можливо.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У правовому висновку про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Виходячи з вище наведеного підстав для стягнення основної , переданої суми грошових коштів з відповідачки як суми боргу за договором позики не вбачається , як і процентів , виходячи з 30% облікової ставки НБУ.

Суд першої інстанції , ухвалюючи оскаржуване рішення не уточнив правові підстави звернення до суду позивача і в оскаржуваному рішенні зазначав , що відповідачка без достатньої правової підстави утримує отримані в борг від останнього 10000 грн. , які підлягають стягненню з неї , хоча судом не були встановлені будь-які підстави для передачі їй даних грошей 11 травня 2012 року позивачем , тому твердження про безпідставне утримання грошових сум слід вважати не доведеним.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 04 червня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 04 червня 2015 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- Л.М.Болтунова