Справа № 146/1812/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" січня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Семко Г.В.,

з участю секретаря Козачук Н.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 4 грудня 2013 року взяв в неї в борг 5100 доларів США про що власноручно написав розписку.

Коли позивачка звернулася з вимогою до відповідача про повернення боргу, останній зобов'язався повернути борг. Однак ОСОБА_2 до цього часу грошей не повернув. Так як відповідач зобов'язання щодо повернення боргу не виконує, позивачка за захистом своїх прав вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача суму боргу в розмірі 5100 доларів США основного боргу, 3 % річних від простроченої суми, а також судові витрати які складаються з сплаченого позивачкою судового збору та витрат на надання юридичної допомоги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 змінила позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 80235 гривень та 1600 гривень - процентів за прострочену суму боргу, судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти їх задоволення. Зокрема підтвердив факт про те, що він дійсно позичив грошові кошти в зазначеній позивачкою розмірі, згоден сплачувати вказаний розмір процентів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом установлено, що 04.07.2013 р. відповідачем ОСОБА_2 була видана позикодавцеві ОСОБА_1 розписка про отримання від неї грошових коштів в сумі 5100 доларів США, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань, а також факт передачі грошової суми позичальнику. У розписці зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), місце проживання позичальника, грошова сума, яка передається, дата, особистий підпис позичальника (а.с.4)

За договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч.1 ст.1049 ЦК). Позика вважається поверненою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Зобов'язання позичальника, а це сама позика й нараховані проценти за користування нею, так і проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання, припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання. Про це також зазначено в ст. 599 ЦК України.

Судом встановлено, що на даний час відповідачем позика в сумі 5100 доларів США позивачу не повернута, що не заперечується відповідачем в судовому засіданні. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - оскільки ч.1 ст.192 ЦК визначає законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, грошову одиницю гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти (яка була предметом позики) в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення).

Станом на день звернення до суду курс долара США до гривні, встановлений Національним банком України, становить: 100 доларів США 1574.9624 гривень.

Враховуючи викладене, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за договором позики в сумі 80274 (вісімдесят тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 38 коп. - основного боргу.

Крім того, згідно позовних вимог позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми, дані вимоги позивачка уточнила в судовому засіданні та просить стягнути 1600 гривень.

Як зазначалося вище згідно приписів ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача крім основного боргу підлягає до стягнення 2408 грн - 3% річних за прострочення платежу ( 80274 х 3%).

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду понесено судові витрати в розмірі 803.38 грн, що складаються з судових витрат зі сплати судового збору та підтверджується квитанцією, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки.

Належних доказів, що підтверджують понесенні позивачкою витрати на правову допомогу суду не надано, тому в даній частині позову слід відмовити в задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 20, 625, 1046, 1047, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 30, 60-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 80274 (вісімдесят тисяч двісті сімдесят чотири) грн., 2408 (дві тисячі чотириста вісім) грн., 803,38 (вісімсот три гривні 38 копійок) грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2015 року

Суддя: Г. В. Семко