Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/1261/15 Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/778/5080/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, ОСОБА_7, про встановлення удаваним правочину та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом позовом до ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.05.2012 p. між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля TOYOTA PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Сторони погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема, визначили предмет договору, домовилися про його ціну. Вартість автомобіля склала 213000,00 грн., що на той момент складало 26500 доларів США.

Підтвердженням цього є відповідна письмова розписка від 29.05.2012 p., видана відповідачем після отримання ним грошей та передачі їй транспортного засобу.

У зв'язку з тим, що транспортний засіб був їй потрібен негайно у місті її проживання Бердянську, а також тривалою процедурою зняття та постановки на облік в органах ДАІ, сторони вирішили приховати угоду купівлі-продажу шляхом укладення договору доручення.

Згідно з виданою відповідачем та нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_5 уповноважив її бути його представником з питань розпорядження автомобілем TOYOTA PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У лютому 2015 р. вона звернулася до органів ДАІ для постановки на облік транспортного засобу на її ім'я, проте в органах ДАІ повідомили, що на автомобіль накладено арешт.

На підставі зазначеного просила визнати, що між ОСОБА_5 як продавцем та нею як покупцем було вчинено договір від 30.05.2012 р. купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA PRADO, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебуває на обліку в РЕВ МРВ ДАІ № 1, 2 при УМВС України в Запорізькій області з 16.12.2006 p., за ціною 213000 грн., визнати за нею право власності на вказаний автомобіль.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що довіреність на право керування і розпорядження автомобілем не є достатньою підставою для набуття повіреним права власності на транспортний засіб. Передача повіреним грошей довірителю не свідчить про укладання сторонами договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації, а не з моменту передачі грошей.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Toyota prado, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_5 (а.с.18)..

Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізьгого міського нотаріального округу ОСОБА_8 30.05.2013 року, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_6 експлуатувати, продавати, обмінювати, передавати в оренду, заставляти, зняти з обліку в органах ДАІ тощо, користуватися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3, виданого РЕВ МРВ ДАІ №1, 2 при УМВС України в Запорізькій області з 16.12.2006 року, автомобіль марки Toyota prado, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність видана на п'ять років. Зміст ст.ст. 237-241, 247-250, Цивільного кодексу України та порядок перереєстрації свідоцтва про реєстрацію ТЗ в органах ДАІ ОСОБА_3 роз'яснено. На довіреності мається підпис ОСОБА_5 (а.с.6).

Відповідно до розписки від 29.05.2012 року ОСОБА_5 цього дня отримав від ОСОБА_3 26500,00 доларів США в еквіваленті 213000,00 грн. за продаж належного йому автомобіля Toyota prado, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Мається підпис ОСОБА_5

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року роз'яснив, що в разі, якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про визнання його недійсним.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п. 4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п. 44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за відповідачем. Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався.

Згідно з п. 8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №283. Встановлений же п.п.2,7,8 вказаних Правил порядок набуття права власності на транспортний засіб передбачає обов'язкову реєстрацію власника придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником і ОСОБА_3 не укладався.

За текстом довіреності, представникам надавалося право управляти, розпоряджатися зазначеним автомобілем, представляти інтереси його власника у відповідних органах Державтоінспекції або в будь-яких інших установах з питань, пов'язаних з експлуатацією та продажем автомобіля, його переобладнанням, ремонтом, проходженням технічного огляду, зняттям та постановкою на облік, підписувати договори цивільно-правового характеру щодо продажу автомобіля, одержувати належні йому в результаті згаданих правочинів грошові суми.

За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Крім того, на підставі зазначеного доручення позивач не мав права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто.

Таким чином, доводи апелянта про набуття права власності позивачем на спірний автомобіль не ґрунтуються на вимогах закону.

За змістом ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України ( в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

З огляду на положення ст.210,640 ЦК України та встановлені судом першої інстанції обставини довід апеляційної скарги про те, що суд застосував лише підзаконні нормативно-правові акти - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок та Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, колегія суддів вважає неприйнятним.

Посилання апелянта на судову практику в інших справах не відповідає закону. Згідно ст. 360-7 ЦПК України суди зобов'язані привести свою практику у відповідність до рішень Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Таких обставин у цій справі немає.

Інші доводи скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту і сутності норм матеріального права, що визначають підстави набуття права власності.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: