У Х В А Л А

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Парінової І.К.,Ступак О.В.,
Попович О.В.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті» про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 9 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на об'єкт нерухомості - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 9 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_6 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 18 липня 2011 року ОСОБА_6 та ТОВ «Аверс-Сіті» уклали договір купівлі-продажу майнових прав на двокімнатну квартиру під будівельним АДРЕСА_1

Майнові права на об'єкт нерухомості передаються продавцем покупцю шляхом підписання акта. Акт підписується сторонами не пізніше 10 робочих днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення покупцем оплати 100 % вартості майнових прав; уведення відповідної частини об'єкта капітального будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків (пункт 3.1 договору).

Вартість майнових прав становила 150 490 грн, які ОСОБА_6 сплатила повністю. Будинок, складовою частиною якого є зазначена квартира, було введено в експлуатацію 16 вересня 2011 року.

З огляду на те, що ОСОБА_6 повністю оплатила вартість майнових прав, будинок введено в експлуатацію, однак акти приймання-передачі майнових прав на квартири між сторонами не підписано, вона просила суд визнати за нею право власності на вищезазначений об'єкт нерухомості та зобов'язати ТОВ «Аверс-Сіті» передати їй технічну документацію (технічні паспорти) на вказану квартири.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з відсутності підстав для задоволення позову в зв'язку з недоведеністю права власності на цю квартиру.

Однак із таким висновком суду погодитися не можна, так як він суперечить вимогам закону та не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Згідно з нормами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права і обов'язки (частина 1 статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (стаття 3 цього Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Таким чином, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання права на спірне майно є підставою для його реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року № 6-129цс14.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_6 не виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1 не є безспірним.

Апеляційний суд у порушення вимог, встановлених статтями 303, 315 ЦПК України, належним чином не перевірив рішення суду першої інстанції на предмет його законності та обґрунтованості.

За таких обставин суди неправильно застосували норми матеріального права, в порушення норм процесуального права не встановили всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відтак судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2 статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 9 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:І.К. Парінова
О.В. Попович
О.В. Ступак
С.П. Штелик