Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1570/13-ц Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей

на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2013 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, орган опіки та піклування Новоград-Волинської РДА про виселення,-

встановив:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом. Позивач просив виселити відповідачів, які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку (предметі іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям їх з реєстраційного обліку в органах УДМС України в Житомирській області. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що рішенням суду від 12.11.2009 року задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення в рахунок погашення боргу за кредитним договором №ZRW1GA00004357 від 25.04.2008 року в розмірі 113000 грн. на предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 09.02.2013 року Банком на адресу відповідачів були направлені письмові вимоги про добровільне звільнення вказаного будинку в тридцяти-денний строк. Проте звільнити спірне приміщення відповідачі відмовляються. З метою захисту майнових прав Банк змушений звернутись до суду.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15 липня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_2, малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, законним представником яких є ОСОБА_2, з житлового будинку (предмету іпотеки), який розташований за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України. Цим же рішенням стягнуто з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати у загальному розмірі 229,40 грн., тобто, по 114,70 грн. з кожного.

У поданій в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору іпотеки від 25.04.2008 року житловий будинок по АДРЕСА_1, належний ОСОБА_3, переданий в іпотеку Банку в забезпечення виконання умов кредитного договору (а.с.8-10).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 12 листопада 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRW1GA00004357 від 25.04.2008 року в розмірі 113000 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - зазначений вище будинок (а.с.12-13).

Згідно з даними книг погосподарського обліку в сільській раді в зазначеному будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_2 та їхні діти ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.77).

Вирішуючи спір та виселяючи відповідачів із спірного будинку, суд першої інстанції виходив з положень ст.40 Закону України „Про іпотеку".

Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з"ясування всіх обставин справи.

Так, загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст.590 ЦК і передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України „Про іпотеку"(надалі Закону).

Згідно із частиною третьою ст.33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону, за частиною другою якої одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою ст.40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення,є ст.109 ЖК, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої ст.109 ЖК громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга ст.109 ЖК установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону, так і частини другої ст.109 ЖК.

За змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої ст.109 ЖК постійне житло вказується в рішенні суду.

В даному випадку, спірний будинок, який був предметом іпотеки, придбаний не за рахунок кредитних коштів, а є спільним майном подружжя ОСОБА_5. Зокрема, будинок придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2005 року.

Крім того, Банком не надано доказів про наявність іншого житла, яке може бути надане відповідачам у зв"язку із виселенням їх з іпотечного будинку.

Отже, при виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №2-447цс15, яка в силу ст.360-7 ЦПК є обов"язковою для всіх судів України.

Проте суд першої інстанції наведене не врахував.

За таких обставин та відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей задоволити.

Скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2013 року та ухвалити нове.

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, орган опіки та піклування Новоград-Волинської РДА про виселення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: