АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на підставі ст. 115 ЦПК України повернуто позивачу для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

З матеріалів справ вбачається, що в серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів на підставі договору від 14.10.2014 року про повернення коштів.

В позовній заяві місцем проживання відповідача значиться м. Вільнюс, Литовська республіка.

Звертаючись до суду, позивач керувався ч.8 ст.110 ЦПК України та виходив з того, що п. 6 договору сторони погодили, що місцем виконання зобов'язань є м. Київ.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки у зазначеному договорі місцем виконання встановлено м. Київ, що не дає прив'язку до Печерського району м. Києва, позовна заява підлягає поверненню позивачеві для подання до належного суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.8 ст.110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до п.4 ч.1 та ч.2 ст.532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 4) за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов'язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов'язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов'язаних із зміною місця виконання. Зобов'язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК). Правила визначення місця виконання зобов'язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності (п.39 постанови Пленуму №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2014 року в м. Києві між сторонами укладено договір, відповідно до якого підписом під цим договором ОСОБА_4 зобов'язується сплатити на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 300 000,00 грн.

Зі змісту вищевказаного договору не вбачається домовленості сторін про місце виконання договору саме в м. Києві.

Пункт 6, на який посилається апелянт лише передбачає, що сума грошових коштів, яка встановлена у п. 1 договору, підлягає зменшенню на суму грошових коштів, які підлягатимуть стягненню з ТОВ «Розвиток та традиції Українського мистецтва» за результатом розгляду справи №910/6917/14 на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Посилання на місце виконання укладеного договору між сторонами даний пункт не містить.

Посилання апелянта на п.39 Постанови Пленуму №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», колегія суддів відхиляє, оскільки наявне між сторонами правовідношення не є таким, яке повинно виконуватися виключно за місцем знаходження кредитора.

Згідно ст.115 ЦПК України, якщо суд, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду.

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді