АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/1202/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Плахотнюк К.Г.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/4188/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_6, в якому просила суд: стягувати із ОСОБА_6 аліменти на її користь для утримання двох дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у розмірі 1/3 частки його доходу до повноліття дітей, починаючи з дня подання заяви до суду.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем має двох дочок: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2. На час звернення в суд з позовом діти проживають з нею та знаходяться на її ж утриманні та вихованні. Відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, не бере участі в їх вихованні, ніякої підтримки не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто.

Крім того до суду звернувся ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 в якій просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 части її доходу до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до рішення суду від 31 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. ОСОБА_2 вказує на те, що сторони проживають разом, а тому є неможливим визначення місця доживання дітей. Крім того зазначає, що саме він займається вихованням дітей та в повній мірі забезпечує їх продуктами харчування, одягом та іншим. ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні дочок та не утримує їх.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання: дочки ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1; дочки ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01 грудня 2014 року і до їх повноліття, або ж зміни матеріального стану сторін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_9 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, рішення суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема вказує на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не прийнято до уваги, як належний допустимий доказ надані відповідачем чеки, на яких є прізвище - ОСОБА_2 або номер його платіжної картки. Крім того, судом безпідставно відмовлено у приєднанні до матеріалів справи матеріалів перевірки міліції та інших доказів.

Представник відповідача ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач, позивач та її представник у судове засідання призначене на 22 жовтня 2015 року не з'явилась, належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, а тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність осіб, які не з'явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 07 вересня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 ст.27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Пунктом 17 Постанови пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживають разом зі своїми дітьми за адресою: АДРЕСА_1 проте сторони не звертались з позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей. Крім того встановлено, що батько не заперечує, що матір піклується про дівчаток та приймає участь у їх вихованні.

А тому колегія суддів вважає, що висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочок ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину обґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що стягнуті з нього аліменти можуть бути використані не за призначенням не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволенні позову ОСОБА_2 оскільки перевірка цільового витрачання аліментів, відповідно до положень ст. 186 СК України, проводиться органом опіки і піклування. У разі їх нецільового витрачання у платника виникають права, передбачені ч. 2 цієї статті.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо визначення часу, з якого присуджуються аліменти - 01 грудня 2014 року, оскільки судом належним чином не обґрунтовано з чого зроблений даний висновок, крім того судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що позивач періодично приймав участь у витратах на дітей, а тому в цій частині підлягає зміні з огляду на таке.

У відповідності до положень ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 приймав участь у витратах на дітей, а тому дослідивши наявні в матеріалах справи платіжні документи колегія суддів приходить до висновку, що витрати понесені відповідачем співмірні з розміром аліментів, які б підлягали стягненню з 29 вересня 2014 року (дата пред'явлення позову) по день ухвалення Голосіївським районним судом м. Києва рішення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що оскільки судом правильно застосовані норми матеріального права, однак неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає необхідним рішення суду змінити в частині визначення часу, з якого присуджуються аліменти, а саме з 20 січня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання: дочки ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1; дочки ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20 січня 2015 року і до їх повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: