АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1999/15 Головуючий 1-ї інстанції - Лазюк С.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна С.Г.

при секретарях -Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення неповернутої частини боргу за договором позики, процентів за користування позикою, трьох процентів річних та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання договору позики та додаткового договору №1 до договору позики недійсним, визнання припиненим договору про задоволення вимог іпотекодержателя та додаткового договору №1 до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому спочатку просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь неповернуту частину боргу за договором позики, процентів за користування позикою, три процента річних від неповернутої суми боргу, а також моральну шкоду в розмірі 60 863,50грн. та понесені ним судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 26.08.2008року між ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з іншої сторони, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №2854, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_1 надав відповідачам грошові кошти в сумі 54 000,00дол. США, котрі останні зобов'язалися повернути в порядку та в строки передбачені умовами договору. Але, порядок повернення відповідачами коштів було порушено і сума боргу в повному обсязі не сплачена. При цьому позивач вказує, що відповідачі частково виконали взяті на себе зобов'язання, повернувши йому 12 000,00дол. США, а коли настав остаточний термін виконання зобов'язань, попросили його збільшити суму позики та відстрочити їм термін повернення боргу ще на один рік. 28.08.2009року позивач додатково позичив відповідачам ще 12 000,00дол. США, збільшивши загальну суму позики до 66 000,00дол. США та розстрочив повернення боргу до 28.08.2010року на умовах повернення позики частинами (з розстроченням), про що сторонами було укладено додатковий договір №1 до договору позики від 26.08.2008року. Однак, відповідачами знову були порушені обумовлені додатковим договором порядок і строки повернення боргу та зобов'язання виконані частково. Оскільки відповідачі залишок боргу не повернули, він змушений звернутися до суду з цим позовом за примусовим стягненням.

При розгляді справи позовні вимоги було уточнено, зокрема в частині повернення суми боргу за договором позики, яка складається із суми залишку неповернутої відповідачами частини позичених коштів в сумі еквівалентній 48 000,00дол. США, процентів за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ в сумі еквівалентній 21 417,00дол. США та трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу в сумі еквівалентній 4 227,00дол. США.

Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду першої інстанції подано заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов не визнали, подали зустрічну позовну заяву, в якій просили: 1.визнати недійсним договір позики укладений 26.08.2008року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5; 2.визнати недійсним додатковий договір №1 до договору позики від 28.08.2009року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5; 3.визнати припиненим договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.08.2008року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у забезпечення зобов'язань; 4.визнати припиненим додатковий договір №1 до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у забезпечення основного зобов'язання за договором позики від 26.08.2008року.

Заявлені вимоги позивачі за зустрічною позовною заявою мотивують тим, що укладений договір позики та додатковий договір №1 до нього не відповідають вимогам чинного законодавства. Зазначивши, що ОСОБА_1 провадив діяльність з використання іноземної валюти без отримання відповідної індивідуальної ліцензії, тобто надавав фінансові послуги в порушення закону неодноразово, про що свідчить велика кількість справ за позовами до нього про визнання недійсними правочинів, в тому числі договорів позики. Зазначені факти набули в м. Харкові резонансного значення. На теперішній час ОСОБА_1 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення злочину - шахрайства. Вони вважають, що при наданні грошей у позику ОСОБА_1 отримував для себе матеріальну вигоду. Зокрема, в договорах визначає значні штрафні санкції, а саме за кожен день прострочки платежів у розмірі 700,00грн. Окрім того, ОСОБА_1 навмисно ухилявся від виконання умов договору, оскільки сам не з'являвся на призначені зустрічі, а направляв замість себе для отримання коштів невідомих осіб, що суперечило домовленості між сторонами. У забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 06.08.2008року між сторонами було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального приватного округу ОСОБА_6 З причини внесення змін до основного договору позики, сторони уклали додатковий договір №1 до основного договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Строк дії іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто строк дії обтяження у вигляді іпотеки 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 в м. Харкові, на їх думку, припинився 26.08.2009року, а саме коли сплинув строк повернення грошових коштів за основним договором позики.

В судове засідання суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутність та письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких виклав свої доводи та міркування з цього приводу. Також, ним було подано заяву про застосування строків позовної давності щодо визнання правочинів недійсними.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_7 не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним договір позики від 26.08.2008року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Визнано недійсним додатковий договір №1 до договору позики від 28.08.2009року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Визнано припиненим договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.08.2008року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у забезпечення зобов'язань. Визнано припиненим додатковий договір №1 до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у забезпечення основного зобов'язання від 26.08.2008року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвали нове, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити і задовольнити первісний позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи вимоги зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що маються законні підстави для визнання недійсними договору позики і додаткового договору №1 до нього, та припиненими договору про задоволення вимог іпотекодержателя і додаткового договору №1 до нього.

Проте, погодитися з таким висновком колегія суддів не може, оскільки суд дійшов його без повного, всебічного та об'єктивно з'ясування всіх обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах, що призвело до неправильно вирішення спору.

Так, судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 26.08.2008року між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з іншої сторони, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №2854. Відповідно до умов договору відповідачі позичили у ОСОБА_1 54 000,00дол. США, які зобов'язалися повернути з розстроченням одинадцятьма платежами, а саме по 1000,00дол. США не пізніше 26 числа кожного місяця до 26.07.2009року, та здійснити остаточне повернення позичених коштів не пізніше 26.08.2009року в сумі 43 000,00дол. США.

У забезпечення договору позики сторонами було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.08.2008року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №2856. Згідно умов цього договору відповідачі, які є позичальниками грошей, передали позикодавцю ОСОБА_1 належну їм трикімнатну квартиру №88, загальною площею 68,1кв.м, житловою площею 38,2кв.м, що розташована у будинку АДРЕСА_1

Вищеназвані договори укладено з дотриманням вимог, встановлених ст.203 ЦК України, а саме правочини вчинено у формі встановленій законом; особами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення їх було вільним та відповідало їхньої внутрішньої волі; ці правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Згідно п.3 договору позики відповідачі отримали від позивача зазначені в договорі валютні цінності ще до його підписання. У п.4 договору позики сторони домовилися, що за прострочку виконання зобов'язання по поверненню позики відповідачі повинні солідарно сплатити на користь позивача 700,00грн. за кожен день прострочки. В п.9 договору зазначено, що його текст прочитаний сторонами та цілком відповідає їхньому волевиявленню.

Однак, відповідачі взяті на себе зобов'язання за договором позики порушили, оскільки станом на 26 серпня 2009 року, замість належних до сплати 54 000,00дол. США, повернули ОСОБА_1 лише 12 000,00дол. США. Залишок боргу в сумі 42 000,00дол. США вони не повернули, звернувшись до позивача з проханням позичити їм ще додатково 12 000,00дол. США та відстрочити розрахунок по сплаті коштів за цим договором позики.

Як свідчать матеріали справи, 28.08.2009року ОСОБА_1 додатково позичив відповідачам ще 12 000,00дол. США і розстрочив повернення боргу до 28.08.2010року, про що між сторонами був укладений додатковий договір №1 до договору позики від 26.08.2008року. Згідно п. V додаткового договору №1 від 28.08.2009року, позивач передав відповідачам грошові кошти в розмірі 12 000,00дол. США. Згідно п.1 додатково договору №1 сторонами були внесені зміни до п.1 договору позики від 26.08.2008року та його викладено в редакції, згідно якої відповідачі отримали від позивача - 66 000,00дол. США і зобов'язалися повертати йому борг частинами (з розстроченням) двадцятьма трьома платежами по 1000,00дол. США, не пізніше 28 числа кожного місяця, до - 28.07.2010року і здійснити остаточне повернення позичених коштів не пізніше 28.08.2010року в сумі 43 000,00дол. США. Відповідно до п. III додаткового договору №1 від 28.08.2009року всі інші умови договору позики від 26.08.2008року залишені сторонами незмінними, і сторони підтвердили свої зобов 'язання.

Окрім того, у цей же день, тобто 28.08.2009року між сторонами укладено додатковий договір №1 до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.08.2008року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №3308.

Вищезазначений порядок повернення позичених коштів відповідачами також не дотримано, т.я. ними повернуто позивачу тільки 18 000,00дол. США.

З метою позасудового врегулювання спору представником позивача 08.04.2013року кожному з відповідачів була направлена письмова вимога про усунення порушень зобов'язань з приводу повернення боргу за договором позики від 26.08.2008року в редакції додаткового договору №1 від 28.08.2009року. Вказані письмові вимоги направлялися відповідачам рекомендованою кореспонденцією, але ними отримані не були та повернулися з відміткою пошти "по закінченню строку зберігання".

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними сторонами у договорі позики.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Згідно ст.36 Закону "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється Національним банком.

Валютні курси, як зазначено у ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюється Національним банком за погодженням із Кабінетом Міністрів. Поряд з цим, згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Укладаючи спірний договір позики в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти відносно долара США не є незмінним, та враховувати підвищений валютний ризик за таким договором. Отже, вони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь-яких законних підстав уважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом із заборгованістю в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима.

Враховуючи викладене, суд має право ухвалити рішення про стягнення суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Даний висновок також знайшов своє відображення й у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009року №14 "Про судове рішення у цивільній справі".

Згідно положень ст.ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України).

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також, відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені в договорі.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Позов ОСОБА_1 заявлено з дотриманням загального - трирічного строку позовної давності.

Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано відповідний розрахунок неповернутої частини позики станом на -10.03.2015року. Згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу, на день ухвалення рішення, він складає 21,735710грн. = за 1 долар США. Оскільки сума неповернутої позики дорівнюється 48 000,00дол. США, тому в гривневому еквіваленті вона дорівнюється суми - 1 043 314,08грн. (48 000,00дол. США х 21,735710грн.) Розрахунок процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ становить - 21 417,00дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 465 513,70грн. (21 417,00дол. США х 21,735710грн.). Розрахунок три процента річних від простроченої поверненням суми становить - 4 227,00дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнюється сумі - 91 876,84грн. (4 227,00дол. США х 21,735710грн.).

Таким чином, загальна сума боргу відповідачів перед позивачем станом на 10 березня 2015 року становить - 73 644,00дол. США (48 000,00дол.США + 21 417,00дол. США + 4 227,00дол. США), що в гривневому еквіваленті дорівнюється - 1 600 704,62грн. (1 043 314,08грн. + 465 513,70грн. + 91 876,84грн.).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди в сумі 60 863,50грн., то в даному випадку відсутні підстави для їх задоволення.

Згідно діючого законодавства, особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених ст. ст. 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Норма ст.1167 ЦК України регулює правовідносини, які виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, а тому не поширюються на спірні договірні відносини.

Стаття 611 встановлює правові наслідки порушення зобов'язання, в тому числі і відшкодування моральної шкоди.

Так, п.4) ч.1 ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.ст. 625 та 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачено таких наслідків і укладеними сторонами договором позики від 26.08.2008року та додатковим договором №1 до нього від 28.08.2009року.

Отже, з урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів за первісним позовом, ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем ОСОБА_1 при подачі позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 3 441,00грн. і при подачі апеляційної скарги 1 827,00грн., а усього 5 268,00грн., які підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках, тобто з кожного по - 1 756,00грн. на користь позивача ОСОБА_1

Згідно п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення неповернутої частини боргу за договором позики, процентів за користування позикою, трьох процентів річних - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2), ОСОБА_5 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_4) - 1 600 704,62грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову в сумі 3 441,00грн. та при подачі апеляційної скарги 1827,00грн., а усього - 5 268,00грн., тобто з кожного в рівних частках по - 1 756,00грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання договору позики та додаткового договору №1 до договору позики недійсними, визнання припиненим договору про задоволення вимог іпотекодержателя та додаткового договору №1 до договору про задоволення вимог іпотекодержателя - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -