АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/112/15 Доповідач - Шевчук Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткач З. Є., Бершадська Г. В.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - представника відповідача ОСОБА_1

- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 9 липня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування вимог посилалось на те, що 5 квітня 2007 року з ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 2 040 грн на строк до 5 квітня 2008 року з процентною ставкою 1 % на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, на підставі чого утворилась заборгованість, яка станом на 15 лютого 2013 року становила 24 493 грн 89 коп., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 липня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 5 квітня 2007 року в розмірі 7 008 грн 35 коп. та 105 грн 12 коп. на відшкодування судових витрат. У решті - рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 вересня 2014 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права. В обгрунтування вимог зазначає, що суд помилково застосував позовну давність в три роки та не взяв до уваги докази про збільшення позовної давності за домовленістю сторін до 5 років.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково виходячи із наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», виходив із того, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім того відповідачем було заявлене клопотанняподано про застосування такого строку.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не забезпечив повного з'ясування обставин справи та дійшов до помилкового висновку про те, що відповідач не був ознайомлений із умовами кредитного договору, між сторонами не було укладено угоди про збільшення позовної давності.

Наведене відповідно до вимог ст. 309, ч. 1, п.п. 1, 3 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги Банку слід частково задовольнити.

Судом встаноівлено, 05 квітня 2007 року між сторонами укладено договір № TEXRRX00470558, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 040 грн. зі сплатою 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.04.2008 року.

Своїм підписом на заяві позичальника № TEXRRX00470558 від 05.04.2007 року ОСОБА_1 засвідчив те, що він ознайомлений та згідний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт)) (надалі- Умови), а також погодився з тим, що зазначена Заява разом із Умовами, Тарифами Банку складає між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" (надалі Банк) кредитно- заставний договір.

Відповідно до п. 5.5. умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років.

Згідно із розрахунком заборгованості від 15.02.2013 року ОСОБА_1 належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань за договором № TEXRRX00470558 від 05.04.2007 року, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 24 493,89 грн., яка складається з: 2 040 грн. - заборгованість за кредитом; 6 745,18 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 61,20 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 14 004,94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з червня 2007 по лютий 2013 року; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), +1142,57 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні 5 квітня 2007 року договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, останній надав згоду, що заява разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між позичальником і банком кредитно-заставний договір, засвідчивши її своїм підписом.

Відповідно до п. 5.5. умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років.

Таким чином, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитом до п'яти років, що не заборонено ст. 259 ЦК України.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України перебіг п'ятирічного строку позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором почався 5 квітня 2008 року та спливає 6 квітня 2013 року, а позов було пред'явлено до суду в лютому 2013 року.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору від 5 квітня 2007 року погашення кредиту повинно здійснюватись відповідачем частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором пеня нарахована банком за період з червня 2007 року до лютого 2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, збільшення строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитом до п'яти років це є строком звернення до суду за захистом порушеного права, а, разом з тим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 258 ЦК України нарахування пені не може перевищувати одного року.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що сума пені за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду складає 3839 грн 18 коп. Оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК Україн її слід зменшити до 600 грн.

Встановлено, що термін повернення кредиту - 5.04.2008 року, а позивач звернувся до суду із позовом 20.02.2013 року. Таким чином до стягнення підлягає заборгованість за кредитом за два останні місяці на 05.03.2008 року та на 05.04.2008 року в сумі 361грн 11 коп.

Згідно з розрахунком від 15.02.2013 року заборгованість по процентах за користування кредитом складає 6 745,18 грн., а заборгованість з комісії за користування кредитом становить 61,20 грн.

Враховуючи п'ятирічний строк позовної давності, стягненню підлягає сума заборгованісті по процентах за користування кредитом 5 854грн. 22 коп.(6745,18грн.-890,96 грн.) а також заборгованість по комісії 51грн.

Доводи представника відповідача, що Банк безпідставно нарахував відсотки за порушення виконання зобов'язання 8,5 відсотків в місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки відповідач підписав саме такі умови договору .

Таким чином, колегія вважає, що в силу ст.309, ч. 1, п.п. 1, 3 ЦПК України рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов Банку, стягнувши з відповідача в користь Банку забогованість за кредитом в розмірі 6866 грн. 33 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309; 316 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ "Приватбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, ід.код НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № TEXRRX00470558 від 05.04.2007 року в розмірі 6866грн. 33 коп. та 105 грн. 12 коп. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук