Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/118/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Савельєва О. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

при секретарі: Кравченко Я.С..

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області, приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, та зустрічним позовом Управління Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою .

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Управління Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області (далі - Управління ДСО), приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Зазначали, що 27 грудня 2011 року о 19 год. 50 хв. на рівнозначному перехресті вул. Жовтневої та вул. Глібко в м. Знам'янка Кіровоградської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд Фокус», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, власником автомобіля є ОСОБА_2, та «ВАЗ-21093», державний номер НОМЕР_2, який належить Управлінню Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області і яким керував ОСОБА_4 Причиною ДТП стало те, що водій відповідача в порушення п.16.12 Правил дорожнього руху не дав дорогу автомобілю «Форд Фокус», що наближався праворуч. Внаслідок ДТП автомобіль «Форд Фокус» зазнав механічних пошкоджень, а також власнику автомобіля і водію заподіяна моральна шкода.

Позивач ОСОБА_2 просила стягнути на її користь з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на відшкодування матеріальної шкоди 49000 грн., з Управління ДСО на відшкодування матеріальної шкоди 26981 грн. та на відшкодування моральної шкоди 3000 грн., під час розгляду справи розмір моральної шкоди збільшила до 30000 грн.

Позивач ОСОБА_3 просив стягнути на його користь з Управління ДСО на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В березні 2013 року Управління ДСО звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Відповідач зазначав, що винуватцем в дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_3, який виїхав з вулиці Глібко та не надав переваги у русі службовому автомобілю, який рухався на спрацювання засобів сигналізації по вул.Жовтневій з увімкненим синім проблисковим маячком. Крім того, водій ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком №273 від 27 грудня 2011 року Знам'янської центральної районної лікарні. Просив стягнути з ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди,заподіяної пошкодженням автомобіля, 12838 грн., на відшкодування моральної шкоди 6000 грн. та судові витрати.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов Управління ДСО задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Управління ДСО на відшкодування матеріальної шкоди 12082 грн. 75 коп., витрати за авто-товарознавче дослідження 600 грн., судовий збір 156 грн.75 коп., в позові про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Суд дійшов висновку, що у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди винен ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення суду, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову та відмову в позові Управління ДСО. Зазначають, що суд проігнорував постанову апеляційного суду в адміністративній справі, якою не тільки встановлена відсутність вини ОСОБА_3 в ДТП, а встановлена вина водія ДСО із зазначенням конкретних пунктів ПДР. Суд не дав належної оцінки тому факту, що водій ДСО не включив спеціальний звуковий сигнал, що є обов'язковим для забезпечення безпеки дорожнього руху, та невірно трактував ПДР. Також суд не дав належної оцінки схемі ДТП, з якої вбачається, що зіткнення відбулося не на перехресті, а на зустрічній смузі руху автомобіля Управління ДСО, тоді коли водій ОСОБА_3 вже закінчив маневр повороту і рухався в прямому напрямку по своїй смузі руху. Суд розглянув справу без всебічного та повного з'ясування обставин справи.

В засіданні апеляційного суду позивачі та їх представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача та третя особа просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є правильним.

Відповідач ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання апеляційного суду не прибув повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений під розписку (т.3 а.с. 50,68).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

За змістом ч.1 ст.1166, ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

В п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК».

Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2011 року о 19 год. 50 хв. на перехресті вул. Жовтневої та вул. Глібко в м. Знам'янка Кіровоградської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд Фокус», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, власником автомобіля є ОСОБА_2, та «ВАЗ-21093», державний номер НОМЕР_2, який належить Управлінню Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області і яким керував ОСОБА_4 під час виконання службових обов'язків.

Суд встановив, що перехрестя вул.Жовтневої та вул.Глібко є перехрестям рівнозначних доріг.Автомобіль «ВАЗ-21093», який належить Управлінню ДСО і є оперативним транспортним засобом, рухався по вул. Жовтневій на спрацювання системи сигналізації магазину «Хрещатик» з увімкненими проблисковими маячками, по вулиці Глібко праворуч щодо напрямку руху автомобіля «ВАЗ-21093» рухався автомобіль «Форд Фокус», який не пропустивши оперативний транспортний засіб з увімкненими проблисковими маячками, виїхав на вулицю Жовтневу для здійснення повороту наліво.

Пунктами 3.1, 3.2 Правил дорожнього руху затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила), встановлено, що водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений. У разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов'язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, матеріали перевірки Знам'янської міжрайонної прокуратури за фактом ДТП, давши належну оцінку доводам та запереченням сторін, поясненням свідків, дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало те, що в порушення п.3.2 Правил водій автомобіля «Форд Фокус» не дав дорогу та не забезпечив безперешкодний проїзд оперативного транспортного засобу з увімкненими проблисковими маячками.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Суд вірно зазначив, що наближення транспортного засобу лише з увімкненим синім проблисковим маячком (без спеціального звукового сигналу) не дає право водіям інших транспортних засобів, які створюють йому перешкоду для руху, не уступити йому дорогу для безперешкодного проїзду та дав належну оцінку висновку автотехнічної експертизи, проведеної під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, про обов'язковість увімкнення спеціального звукового сигналу.

Безпідставними є посилання позивачів на те, що суд при вирішенні спору не врахував постанову суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в адміністративній справі, та ухвалив рішення всупереч цим постановам, якими провадження по справі про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення у зв'язку з відсутністю складу правопорушення закрито.

Згідно з матеріалами адміністративної справи було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_5 на перехресті нерівнозначних доріг, виїжджаючи з другорядної дороги не надав переваги в русі автомобілю «ВАЗ-21093», який рухався по головній дорозі.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, оскільки судом встановлено, що перехрестя, на якому сталася ДТП, є перехрестям рівнозначних доріг, проїзд якого врегульовано іншими пунктами Правил дорожнього руху, не п.16.11 як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Такого ж висновку про рівнозначність доріг, на перехресті яких сталася ДТП, дійшов суд і при розгляді цивільної справи про відшкодування шкоди, та правильно застосував Правила дорожнього руху, якими повинні були керуватися водії транспортних засобів в даній дорожній ситуації.

В судовому засіданні апеляційного суду оглянуто матеріали перевірки Знам'янської міжрайонної прокуратури за фактом ДТП та матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що зіткнення відбулося на зустрічній смузі руху автомобіля Управління ДСО, тоді коли водій ОСОБА_3 вже закінчив маневр повороту і рухався в прямому напрямку по своїй смузі руху спростовуються схемою ДТП, на якій відображено, що основна маса розсипу скла становить в діаметрі 3,8 м і знаходиться на смузі руху автомобіля «ВАЗ-21093» ближче до середини дороги (а.с.5-6 матеріалів перевірки), а також пошкодженнями автомобілів, зокрема, в автомобілі «Форд Фокус» зафіксовані пошкодження на стику передніх та задніх лівих дверей, заднє ліве крило, лівий поріг, в автомобілі «ВАЗ-21093» - ліва фара, решітка радіатора, капот (т.1 а.с.30-31, 117).

В рішенні суд наданим сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень доказам відповідно до ст.212 ЦПК України дав належну оцінку і передбачені законом підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відсутні.

Висновок суду про те, що ДТП сталася з вини водія ОСОБА_6, а водій «ВАЗ-21093" вжив передбачені заходи до забезпечення безпеки дорожнього руху, ґрунтується на матеріалах справи.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується за правилами ч.1 ст.1188 ЦК України: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного).

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншимособам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Частиною 1 ст.1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Таким чином, у відносинах між володільцями кількох джерел підвищеної небезпеки, якими завдано шкоди, та третіми особами, яким володільці джерел підвищеної небезпеки спільно завдали шкоди, діє принцип солідарної відповідальності володільців цих джерел незалежно від їх вини.

В пункті 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК).

Власником автомобіля «Форд Фокус», який був пошкоджений внаслідок ДТП, є позивач ОСОБА_2 Під час ДТП автомобілем «Форд Фокус» на відповідній правовій підставі (запис у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу про право керування) володів її син ОСОБА_3 (т.1 а.с.8).

Колегія суддів зазначає, що обґрунтованими є доводи страхової компанії (т.1 а.с.71-72), що належними відповідачами по відшкодуванню заподіяної майнової та моральної шкоди власнику автомобіля позивачу ОСОБА_2, є водій ОСОБА_3 та власник транспортного засобу Управління ДСО, відповідальність яких відповідно до ч.2 ст.1188, ч.1 ст.1190 ЦК України є солідарною.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивач ОСОБА_2 відповідно до ст.33 ЦПК України не заявляла клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача. Апеляційному суду не надано право залучати до участі у справі осіб, які не брали участь у розгляді справи судом першої інстанції.

Таким чином, позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню також і з тих підстав, що до участі у справі не були залучені всі особи, які повинні відповідати за позовом.

Матеріалами адміністративної справи та матеріалами перевірки, проведеною Знам'янською міжрайонною прокуратурою, страховими полісами підтверджується, що цивільно-правова відповідальність, яка сталася за участю транспортного засобу Управління ДСО, застрахована приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія», а цивільно-правова відповідальність, яка сталася за участю транспортного засобу «Форд Фокус», застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС».

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині задоволення позову Управління ДСО про відшкодування шкоди з наступних підстав.

Статтею 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що водій транспортного засобу зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.16 постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

В засідання апеляційного суду сторони надали відомості про те, що Управління ДСО 28 грудня 2011 року письмово повідомило ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про ДТП і справі надано реєстраційний номер ГО 560-11 (т.3 а.с.70-71).

Кіровоградською філією ПАТ «Страхова група «ТАС» зареєстровано повідомлення від ОСОБА_3 №005474/10/2011 від 29 грудня 2011 року про ДТП, потерпілий станом на 29 грудня 2014 року з заявою про відшкодування шкоди не звертався (т.3 а.с.73).

Оскільки відповідач ОСОБА_3 надав докази виконання ним вимог ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та заявив незгоду на відшкодування ним матеріальної шкоди замість страховика, до якого Управління ДСО не зверталося, то колегія суддів не вбачає на даний час передбачених законом підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню майнової шкоди на ОСОБА_3

Доводи представника Управління ДСО про те, що не було відомо про факт страхування цивільно-правової відповідальності спростовуються адміністративною справою, матеріалами перевірки, а також листом страхової компанії від 20 січня 2012 року (т.3 а.с.71).

Незастосування судом першої інстанції норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» призвело до неправильного вирішення позову Управління ДСО, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та стягнення судових витрат з ОСОБА_3 . з ухваленням нового рішення про відмову в позові Управління ДСО до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати розподілу між сторонами не підлягають, оскільки в позовах їм відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314,ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково .

Скасувати рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року в частині задоволення зустрічного позову та стягнення судових витрат з ОСОБА_3 .

В позові Управління Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: