АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2376/15 Справа № 199/1330/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

24 березня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання незаконним рішення про підвищення відсоткової ставки

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

на заочне рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2013 року позивач звернувся до суду позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним рішення Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо підвищення з 01.10.2012 р. відсоткової ставки за кредитним договором № МL 302/372/2007 від 30 жовтня 2007 р. з 7,99% річних до 9,99% річних; зобов'язати Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відновити становище, яке існувало до 01.10.2012 р., тобто до підвищення ставки FIDR та до підвищення загального розміру відсоткової ставки за кредитним договором та зобов'язати ПАТ «ОТП Банк» перерахувати заборгованість за кредитним договором, виходячи з відсоткової ставки 7,99 % річних; визнати недійсними положення п. 3 ч. 1 та п. 1.4.1. ч. 2 кредитного договору № МL 302/372/2007 від 30 жовтня 2007 р. в частині права Публічного акціонерне товариство «ОТП Банк» змінювати процентну ставку у цілому та її окремих складових шляхом збільшення.

Заочним рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2013 року, в якому ухвалою від 11 березня 2014 року було виправлено описку, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення про підвищення відсоткової ставки - задоволенні частково.

Визнано недійсним рішення Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо підвищення з 01.10.2012 року відсоткової ставки з 7,99% річних на 9,99% річних, за кредитним договором № ML 302/372/2007 від 30 жовтня 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмолено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.50-51).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.81-85).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт фактично оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №ML 302/372/2007, відповідно до якого позивачка отримала строковий споживчий кредит в швейцарських франках строком на 25 років з цільовим призначенням - придбання нерухомості (житла).

Відповідно до п. 3 ч. 1 договору, розмір процентів складається з фіксованої ставки 4,49% та плаваючої ставки FIDR, яка являє собою процентну ставку по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній Валюті Кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

До певного часу, загальний розмір процентної ставки за користування вищезазначеним кредитом, який включає фіксовану процентну ставку та ставку FIDR, складав 7,99% річних.

14.09.2012 року позивачкою було одержано від відповідача повідомлення про збільшення ставки FIDR на 2%, що призвело до збільшення загального розміру процентної ставки за договором до 9,99% річних, з чим вона не погодилася.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, і яким також було внесено зміни до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якої фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом. Суд дійшов висновку, що положення цього Закону застосовуються до усіх кредитних договорів, які були укладені або продовжують діяти після набрання чинності цим Законом, тобто поширюються й на спірний договір. Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК застосовується до тих прав і обовязків, що вникли з моменту набрання ним чинності, тому визнав дії банку по підвищенню процентної ставки незаконними. Зазначив, що FIDR є відсотковою ставкою за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, які розміщені у Банку на строк 366 днів з виплатою відсотків в кінці строку дії депозитного договору. Залежно від зміни вартості кредитних ресурсів на фінансовому ринку України, ставка FIDR може змінюватись (збільшуватись чи зменшуватись) у порядку, передбаченому сторонами у Кредитному договорі. Інших умов щодо депозиту, ставка за яким визначається як FIDR (крім валюти депозиту, строку вкладу 366 днів та виплати відсотків по закінченню договору) ані в договорі, ані на веб-сайті банку немає. Умови застосування ставки FIDR банком не відповідають умовам застосування ставки FIDR, що передбачені Договором. Також, крім вищенаведеного, зміна Банком ставки FIDR є також порушенням ст. 525 ЦК України, відповідно до якої одностороння зміна умов зобов'язання не допускається. Щодо визнання недійсними положення п. 3 ч. 1 та п. 1.4.1. ч. 2 кредитного договору № МL 302/372/2007 від 30 жовтня 2007 р. в частині права Публічного акціонерне товариство «ОТП Банк» змінювати процентну ставку у цілому та її окремих складових шляхом збільшення, та зобов'язання ПАТ «ОТП Банк» перерахувати заборгованість за кредитним договором, суд зазначив, що такі вимоги суперечать кредитному договору та не ґрунтуються на вимогах закону.

Однак з такими висновками суду 1 інстанції щодо задоволених позовних вимог, з урахуванням положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-302/372/2007 від 30.10.2007 року про надання останній 72 000,00 швейцарських франків на споживчі цілі і для оплати комісії банку із плаваючою (змінною) процентною ставкою за користування кредитом (4,49% річних + процентна ставка FIDR, порядок визначення якої передбачений у п. 3 ч. 1 договору) і строком повернення 30 жовтня 2032 року.

Відповідно до п. 3 частини 1 договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка обчислюється шляхом складання фіксованого відсотку у розмірі 4,49% та FIDR процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. А в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) у порядку, передбаченому цим Договором (а.с.111).

Крім того, п.1.4.1 частини 2 договору також передбачено можливість зміни плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку річних + процентна ставка FIDR (а.с. 112-115).

14 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримала рекомендований лист №42-2-2/249454 від 14 вересня року про збільшення із 1 жовтня 2012 року відсоткової ставки за кредитним договором (а.с.116)

Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативних актів (ч. 1 ст. 58), цей закон не може застосовуватись до умов договорів, які були укладені до 10 січня 2009 року, у тому числі до договору укладеного сторонами 30.10.2007 року.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 3 договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка обчислюється шляхом складання фіксованого відсотку у розмірі 4,49% та FIDR процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов невірного висновку про неправомірність підвищення банком процентної ставки.

Крім того слід зазначити, що підстав вважати умови договору, що стосуються зміни відсоткової ставки за договором нікчемними - немає, а з положеннями п. 3 ч.1 та п.1.4.1. ч.2 кредитного договору в частині права банку змінювати плаваючу процентну ставку в цілому та її окремих складових шляхом збільшення, позивачка хоча й не погодилася та звернулася з позовом до суду про визнати їх недійсними, однак рішенням суду у задоволенні цих позовних вимог було відмовлено, з чим позивачка погодилася та рішення суду в цій частині не оскаржувала.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне, скасувати заочне рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2013 року в частині задоволених позовних вимог, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання незаконним рішення про підвищення відсоткової ставки.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Заочне рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2013 року в частині задоволених позовних вимог - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання незаконним рішення про підвищення відсоткової ставки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: