Справа № 369/6472/15-ц
Провадження № 4-с/369/72/15
УХВАЛА

Іменем України

03.09.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Волчко А.Я.,

при секретарі Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», субєкт оскарження - відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, заінтересована особа ОСОБА_1 на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року заявник ПАТ «Київобленерго» звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного суду Київської області про відмову у відкритті виконавчого провадження, обґрунтовуючи тим, що 05 серпня 2015 року, Києво-Святошинський районний суд Київської області було видано судовий наказ по справі 369/7097/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь заявника борг за спожиту електричну енергію в сумі 4190,52 грн., та судового збору в розмірі 121,80 грн., а всього 4311 грн. (чотири тисячі триста одинадцять грн.) 80 коп.

11 червня 2015 року на адресу ПАТ «Київобленерго» надійшла постанова № 46761615 старшого державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області ОСОБА_1 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.03. 2015 року, в якій зазначено, що виконавчий документ не відповідає ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не вказаний індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача.

У зв'язку із цим в відкритті провадження у справі було відмовлено постановою від 11.06.2014 року.

Заявник ПАТ «Київобленерго» зазначає, що з даною постановою погодитися не може, оскільки в судовому наказі, який видав Києво-Святошинський районний суд Київської області чітко зазначено, ідентифікаційний номер боржника, що є достатнім для того, щоб розпочати виконувати судовий наказ.

Тому заявник ПАТ «Київобленерго» просив суд задовольнити скаргу та визнати постанову від 03.03.2015 року старшого державного виконавця Москаленка В.В. неправомірною та її скасувати.

В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Києво-Святошинським районним судом Київської області 05 серпня 2014 року було видано судовий наказ по справі за № 369/7097/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Київобленерго» боргу за спожиту електричну енергію на суму 4190 грн. 52 коп. та судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп., який було передано Товариством до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області для примусового виконання.

11.06.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_1, відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: не вказаний індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача (для фізичних осіб-платників податків) або номер і серія паспорта стягувача, який через свої релігійні або інші переконання відмовився від прийняття ідентифікаційного номера.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» та п. 3.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Положенням ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 32 Конституції України, ч. 1 ст. 302 ЦК України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів», ст.ст. 2,5 Закону України «Про захист персональних даних» реєстраційний номер облікової картки, номер, серія паспорта, інші персональні дані боржника є інформацією з обмеженим доступом, тому отримання такої інформації стягувачем неможливе.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, судовому наказі, виконавчому листі, державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, оскільки стягувач самостійно обмежений правами отримати конфіденційну інформацію боржника, а тому отримання такої інформації судом після завершення розгляду справи і видачі виконавчого листа, законом не передбачена.

Щодо відмови у відкритті виконавчого провадження з підстав відсутності назви підприємства у якій працює боржник, та труднощів при визначенні місця проживанні боржника, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6, 8, ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. У разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт. Виконавчі дії за дорученням проводяться у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження до відділу державної виконавчої служби відповідної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження, у якому винесено цю постанову. За результатами проведених дій складається акт, що направляється державному виконавцю, який виніс постанову. У разі якщо у процесі виконавчого провадження з'ясувалося, що майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, але майно боржника виявлено на території іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець звертає стягнення на таке майно в порядку, передбаченому цим Законом, за погодженням з начальником відділу державної виконавчої служби, якому він підпорядкований, та за умови, що стягувач авансує витрати на організацію та проведення виконавчих дій. Про вчинення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби державний виконавець повідомляє начальникові такого органу. У разі якщо стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець звертає стягнення на наявне майно боржника і після розподілу стягнутих коштів, якщо їх обсяг недостатній для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, надсилає виконавчий документ до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням іншого майна боржника. Спори про місце здійснення виконавчих дій між органами державної виконавчої служби не допускаються.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема згідно копії виконавчого листа № 369/7043/13-ц, виданого Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2013 року, у виконавчому документі чітко розмежовується адреса місця проживання боржника та адреса місця роботи останнього.

Таким чином, всупереч зазначеним нормам ЗУ «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, державним виконавцем було неправомірно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Згідно ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 384 Цивільного процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32 Конституції України, ст. 302 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 7, 11, 18, 19, 20, 26, ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу», ст.ст. 383, 384, 386, 387 ЦПК України, Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» , субєкт оскарження - відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, заінтересована особа ОСОБА_1 на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_1 від 03.03.2015 року, ВП № 46761615, про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/7097/14-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області від 27.02.2015 року.

Зобов'язати старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_1 прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/7097/14-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області від 27.02.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя: А.Я. Волчко