Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2143/15р. Головуючий у 1-й інстанції: Лаптєв М.В.
Суддя-доповідач Спас О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/6 частину спадкового майна у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/6 частину спадкового майна у порядку спадкування за законом.

В позові, уточненому в ході судового розгляду, зазначав, що його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 побудували будинок з надвірними будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 За вищезазначеною адресою після завершення будівництва були зареєстровані його батьки, він сам та його сестра - ОСОБА_3 Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину спадкового майна в тому числі на 1/6 частку домоволодіння розташованого у АДРЕСА_1 Спадщину після смерті батька прийняла його мати, сестра та він оскільки на момент смерті спадкодавця проживали всі разом однією сім'єю. Тому зазначає, що йому належить 1/6 частка вищевказаного спадкового майна. У 2001 році він побудував гараж на території домоволодіння, зробив паркан, перебудував комунікації в будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати. Він до нотаріальної контори в передбачений законом 6 місячний строк з заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки ОСОБА_3, його запевнила, що спадковий будинок належить їм в рівних долях.

На теперішній час він довідався, що на момент смерті батька, будинок не було введено у експлуатацію і після його смерті мати зареєструвала право власності на будинок на своє ім'я, тим самим порушивши його право на спадкове майно. 24.02.1988 року, коли він проходив службу в армії, мати оформила договір дарування будинку розташованого у АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 Також вона 24.02.1088р. подарувала ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0802га на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок.

Йому не було раніше відомо про ці факти, оскільки і мати і сестра від нього їх приховували, а довідався про них він лише нещодавно коли йому стало відомо, що сестра збирається продавати спірний будинок.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд встановити факт що на момент смерті батька він проживав разом з ним однією сім'єю і прийняв спадщину вступивши у володіння спадковим майном.

Просив визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 від 24.02.1998 року, номер у реєстрі 1429 та визнати частково недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0, 0802 га розташованої за адресою АДРЕСА_1 від 24.02.1998 року, номер у реєстрі 1431.

Визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/6 частку домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0802га за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2014 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією родиною ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент смерті спадкодавця, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року та факт прийняття спадщини ОСОБА_4 шляхом вступу у володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_5

Визнано частково недійсним договір дарування будинку АДРЕСА_1, серії ААМ № 015692 від 24.02.1998 року, номер у реєстрі 1429.

Визнано частково недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0802га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 серії A AM № 015693 від 24.02.1998 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/6 частку домоволодіння та земельної ділянки площею 0, 0802га за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

В засідання апеляційного суду сторони, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в справі рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик, не з'явилися. З клопотаннями про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду не звернулися. ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення

Судом першої інстанції встановлені та не оспорюються сторонами наступні обставини.

Позивач ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3

Його батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Житловий будинок АДРЕСА_1 прийнятий до експлуатації за актом від 26.10.1981р., складеним в присутності індивідуального забудовника ОСОБА_7

24.02.1998р. за нотаріально посвідченим договором ОСОБА_6, який жилий будинок по АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 0,0802га, належав на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.02.1998р. Слов'янською міською радою, подарувала цей жилий будинок ОСОБА_3

24.02.1998р. за нотаріально посвідченим договором ОСОБА_6, якій на підставі державного акту про право приватної власності на землю, виданого Слов'янською міською радою 03.04.1997р. на підставі рішення виконкому №106/1 від 31.03.1994р. належала земельна ділянка площею 0,0802га по АДРЕСА_1, подарувала цю земельну ділянку ОСОБА_3

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4

Позов пред'явлений 12.03.2014р.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду першої інстанції не є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності, обґрунтованості рішення суду, встановлення наявності обставин на підтвердження вимог і заперечень та належного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права.

Ухіалюючи про повне задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався нормами КпШС УРСР, ЦК УРСР 1963р.

Зокрема, суд зазначив, що на момент смерті батька позивач був неповнолітнім. Відповідно до положень Кодексу про шлюб та сім'ю Українимісцем проживання неповнолітніх дітей - є місце проживання їх батьків. Згідно ст. 79 Кодексу про шлюб та сім'ю Україниу разі виникнення спільної власності батьків і дітей правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних підставах Цивільним кодексом Української РСР. Відповідно до положень Цивільного кодексу Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого, та для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (фактично вступив в управління або володіння спадковим майном) та прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, що відповідає статтям 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР.

Далі суд вказав, що спірний будинок та земельна ділянка на якій він зведений є спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного з них є рівними, згідно зі ст.ст. 22, 28 КпШС Української РСР. Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до положень ст.535 ЦК УРСРнеповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачу відповідно до норм законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин належить 1/6 частка домоволодіння та земельної ділянки які розташовані за вищевказаною адресою.

Вказані висновки рішення суду не ґрунтуються на нормах матеріального права, на доказах, які надані у матеріали справи та мали бути належно оцінені судом у своєму рішенні у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

Згідно акту про прийняття до експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 ця дія відбулася 26.10.1981р., після смерті батька позивача, що дає підстави для висновку про відсутність на час відкриття спадщини у спадковому майні такого об'єкту як домоволодіння за вказаною адресою.

Відповідно, позивач не міг успадкувати 1/6 частину цього домоволодіння у зв'язку із відсутністю даного об'єкту спадкового майна.

Не взято судом до уваги і ту обставину, що позивач на час смерті батька не міг успадкувати земельну ділянку, оскільки вона також не входила і за законом не могла входити до складу спадкового майна.

Згідно ст. 3 ЗК УРСР 1970р. земля є виключно державною власністю і надається тільки в користування.

Звідси слідує, що у 1981р. вказана земельна ділянка не могла належати батькам позивача і не могла бути об'єктом спадкування.

Виходячи з викладеного, позивач не міг успадкувати 1/6 частину вказаного домоволодіння та земельної ділянки, а тому є безпідставний висновок рішення суду про незаконність укладених 24.02.1998р. договорів дарування цих об'єктів нерухомого майна відповідачці.

Згідно ст. 48 ЦК України 1963р. недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 243 ЦК України 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Позивач не довів, що укладені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 24.02.1998р. договори дарування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0802га по АДРЕСА_1 не відповідають вимогам закону.

За встановлених обставин, позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню за їх необґрунтованістю та недоведеністю по суті вимог.

При цьому питання пропуску позивачем строку позовної давності не обговорюється, оскільки наслідки пропуску строку позовної давності при звернені до суду застосовуються при обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, суперечать вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2014 року у цій справі скасувати та постановити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/6 частину спадкового майна у порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: