У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі − ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру НОМЕР_1, загальною площею 57,20 кв. м, житловою площею 28,90 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого мені будь-якій особі − покупцю згідно з договором купівлі-продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця.

Закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб, визначених управителем, до майна, що передане в управління; укладення договорів оренди майна, переданого в управління, з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління, з третіми особами; представляти інтереси в усіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань, пов'язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв'язку, водоканалу та інших підприємств, установах, організаціях) з питань, що стосуються незалежного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв'язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в тому числі, але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо), підписувати і подавати заяви про надання витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановленому чинним в Україні законодавством та цим договором порядку, інші права, необхідні для здійснення належного управління майном.

Виселити з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕс Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що квартира, яка передана в іпотеку є забезпеченням забов'язань за кредитним договором, наданим у іноземній валюті, є єдиним житлом іпотекодавця та членів його сім'ї, її площа не перевищує 250 кв. м, іншого житла іпотекодавець та члени його сім'ї не мають, у зв'язку із чим позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню згідно з положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18>.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору від 25 липня 2008 року № KF51075, укладеного між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», і ОСОБА_6, остання отримала грошові кошти в сумі 33 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік, з кінцевим терміном повернення 24 липня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань між сторонами 25 липня 2008 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_6 належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувала, не здійснювала виплату належних до сплати сум кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом, і заборгованість її становить 23 043,53 доларів США, що еквівалентно 299 765 грн 26 коп. згідно з курсом НБУ станом на 03 вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України <nau://ukr/435-15|st526> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898?ІV «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st33> (далі − Закон України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15>) передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18>, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» <nau://ukr/2654-12|st4> та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st5>, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України <nau://ukr/435-15|st263>), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Судами першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 212 <nau://ukr/1618-15|st212>−214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 303 <nau://ukr/1618-15|st303> ЦПК Україн <nau://ukr/1618-15|st316>, не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st1> завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з метою забезпечення своєчасного розгляду справи та вирішення спору між сторонами колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає за можливе скасувати ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Віес Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Ступак