АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1412/13-ц Головуючий у 1-й інстанції Дуда О.О.
Провадження № 22-ц/789/1183/15 Доповідач - Міщій О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Бершадська Г. В., Загорський О. О.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 р. по справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вказаним позовом. Зазначило, що 21.07.2006 р. між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ТЕАWAE00000091 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 9900 дол. США на купівлю автомобіля та 2819,70 дол. США на сплату страхових платежів строком до 20.07.2011 р. Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, отриманих коштів не повертає, просило задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказав, що суд безпідставно взяв до уваги пояснення представника ОСОБА_1 про те, що у зв'язку із вилученням та реалізацією заставного майна автомобіля Daewoo Matiz, кредитний договір припинив свою дію. ПАТ КБ "Приват Банк" зазначив, що коштами від реалізації автомашини не було погашено заборгованість, тому зобов'язання залишилось не виконаним і виникла нова заборгованість, яка підлягає стягненню. ПАТ КБ "ПриватБанк" вказав, що надав суду докази щодо наявності заборгованості за договором (розрахунок заборгованості), а відповідач не спростував докази, подані Банком. Судом першої інстанції фактично звільнено відповідача від виконання зобов'язання за кредитним договором на підставі лише одних формальних міркувань.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.07.2015 р. скасовано рішення апеляційного суду Тернопільської області від 05.03.2015 р. у цій справі, а справу направлено на новий судовий розгляд до апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості за кредитом не підтверджений належними доказами та відсутні дані про реалізацію автомобіля.

Однак, такого висновку суд дійшов із порушенням вимог законодавства.

Відповідно до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судами встановлено, що 21 липня 2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ТЕАWАЕ00000091, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі 9 900 доларів США на купівлю автомобіля та 2819,70 доларів США на сплату страхових платежів строком до 20 липня 2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 був укладений договір застави № TEAWAE00000091 від 21 липня 2006 року, предметом якого був автомобіль DAEWOO Matiz, 2002 року випуску.

Відповідно до акту приймання автомобіля від 30 серпня 2007 року, ОСОБА_3 допущено прострочку кредиту за кредитним договором від 21липня 2006 року № TEAWAE00000091. Співробітником управління безпеки по ТФ ПриватБанк Кузьмою П. О. в присутності відповідача оглянуто заставний автомобіль та передано його на реалізацію за ринковою ціною та направлення отриманих коштів на погашення заборгованості за кредитом.

В листопаді 2008 року автомобіль було реалізовано, кошти внесено на рахунок відповідача згідно меморіальних валютних ордерів № № 1, 2 від 3 листопада 2008 року.

Суд зазначених обставин при вирішенні спору не врахував і безпідставно відмовив повністю у задоволенні позову.

Заперечуючи проти заявлених вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", представник ОСОБА_1 вказав, що в матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує отримання ОСОБА_3 кредиту в розмірі 9900 дол. США, немає доказів про оплату банком страхових внесків.

В апеляційній скарзі та у письмових поясненнях представник ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначив, що про розмір отриманого кредиту вказано у договорі кредиту, яким передбачено також сплату страхових платежів.

Як видно із змісту п. 1.1 кредитного договору від 21.07.2011 р. банк зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 9900 дол. США для купівлі автомобіля, а також 2819,70 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою відсотків у розмірі 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в сумі 238,55 дол. США

Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає застава автомобіля DAEWOO Matiz (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.2.1 вказаного договору банк зобов'язується надати кредит у межах сум, зазначених в п. 1.1 договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених у п. 2.2.7 даного договору.

Відповідно до п. 2.2.7 договору від 21.07.2006 р. позичальник надає Банку належним чином оформлений договір застави, для забезпечення виконання зобов'язань за даним Договором. У випадку не подання Позичальником Банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договора страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3 даного Договору. Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу.

Згідно п. 2.1.3 вказаного договору, позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування.

Отже, договором кредиту сторони передбачили, що ОСОБА_1 отримує в банку кредит в сумі 9900 дол. США, а також 2819,70 дол. США на сплату страхових платежів для придбання автомобіля MATIZ, який передано у заставу.

Представник ОСОБА_1 не заперечував у суді, що позичальник підписав вказаний договір, купив автомобіль Matiz, який передав у заставу банку. Тобто, ОСОБА_1, підписуючи кредитний договір і ознайомившись із його змістом, знав і виконував умови кредитного договору, не оспорював їх.

В апеляційному суді представник ОСОБА_1 пояснив з цього приводу, що у нього немає доказів, які б підтверджували про те, що ОСОБА_1 отримав іншу суму кредитних коштів, ніж визначено у договорі.

Вказані обставини підтверджують доводи ПАТ КБ "Приват Банк" про те, що ОСОБА_1 отримав кредит у сумі, яка визначена в договорі від 21.07.2006 р. У зв'язку з цим пояснення представника ОСОБА_1 про те, позичальник отримав кредит на меншу суму і про те, що банк не подав доказів щодо отриманих коштів є необгрунтованими.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №ТЕАWАЕ00000091 від 21 липня 2006 року, станом на 21 жовтня 2013 року відповідач має заборгованість 6119,69 дол. США, що у еквіваленті складає 48896,32грн., в тому числі: 5636,28 дол. США - заборгованість за кредитом, 483,41дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Доводи про те, що за рахунок реалізації заставного майна відбулось погашення кредиту повністю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розрахунком заборгованості підтверджено лише часткове списання заборгованості.

Інших доказів у цій частині ОСОБА_1 не подав.

У запереченнях на позов представник ОСОБА_1 вказав, що позивач пред'явив позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла за період з 21.07.2006 р. по 21.10.2013 р., що виходить за межі позовної давності, тому просив застосувати її.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи представника ОСОБА_1 є обгрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як встановлено судом, умовами кредитного договору від 21.07.2006 р. передбачено, що кредит погашається шляхом сплати позичальником щомісячного платежу в сумі 238,55 дол. США.

Позов до суду подано 29.10.2013 р.

В судовому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України ОСОБА_1 подав заяву про застосування строку позовної давності, а також зазначив, що ОСОБА_1 оплачував за кредит лише до серпня 2007 р., після чого 30.08.2007 р. в рахунок погашення заборгованості передав банку заставний автомобіль DAEWOO Matiz з ключами і документами для наступної реалізації.

Тобто, відповідно до вказаних вимог закону у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Позовна давність у такому випадку обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів.

При таких обставинах, взявши до уваги розрахунок заборгованості за кредитом, який подав позивач, станом на 02.11.2010 р. враховуючи трьохрічний строк позовної давності за кожен платіж, сальдо поточне за договором становило 1882,23 дол. США. (а. с. 6 зворот). Тому, колегія вважає розрахунковою саме цю суму для визначення остаточного розміру стягнення заборгованості за договором.

У стягненні решти заборгованості за тілом кредиту слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності.

При визначенні остаточної суми стягнення заборгованості за тілом кредиту колегія суддів враховує наступне.

Як видно з матеріалів справи, 03.11.2008 р. за реалізацію заставної автомашини DAEWOO Matiz позивач отримав 3925,34 дол. США (761,03 аванс + 3164,31 - основний платіж) (а. с. 102,103).

Однак, 03.11.2008 р. із вказаної суми поступило на погашення кредиту лише 3324,47 дол. США (273,25 дол. США - погашених процентів + 3051,22 дол. США погашення простроченого тіла кредиту) (а.с. 5 зворот).

У справі відсутні будь - які докази щодо зарахування для погашення кредиту решти 600,87 дол. США, отриманих від реалізації заставного майна (3925,34 - 3324,47).

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що слід зменшити суму стягнення заборгованості за кредитом на вказану суму.

Отже, остаточно підлягає стягненню з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "Приват Банк" 1281,36 дол. США (1882,23 - 600,87) заборгованості за тілом кредиту, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення становить 28102,79 грн. (1281,36 х 21.93 курс НБУ станом на 15.10.2015 р.)

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Частиною 3 ст.549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.1 договору кредиту від 21.07.2006 р. при порушенні позичальником будь - яких зобов'язань, передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день протсрочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Отже, пеня має обчислюватись лише в національній валюті - гривні.

Разом з тим, ПАТ КБ "ПриватБанк" подав розрахунок пені у доларах США, підсумовуючи щомісячне нарахування, хоч пеня повинна обчислюватись у національній валюті за кожен місяць прострочення, оскільки переведення у гривню лише кінцевої суми порушує право позичальника у зв'язку із зміною курсу валюти.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав у суді іншого розрахунку заборгованості з пені, просив вирішувати спір на підставі наявних матеріалів, тому колегія суддів проводить розрахунок згідно умов кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, стягненню підлягає пеня за останній рік перед зверненням до суду.

У зв'язку з цим, враховуючи суму заборгованості за тілом кредиту 28102,79 грн., ставку пені, провівши розрахунок починаючи з першого місяця перед зверненням із позовом до суду, сума пені, яка підлягає стягненню становить 4273,97 грн. (28102,79 х 0,15 % : 360 х 365).

При цьому слід врахувати, що п. 3.4 кредитного договору встановлено розрахункову фактичну кількість днів користування кредитом - 360 днів у році, тому сума пені за один день становить 11,70 грн. (28102,79 х 0,15 % : 360), а за один рік - 4273,97 (11,70 х 365 - кількість днів у році).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід провести розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 488,96 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст.307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.12.2014 р. - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 1281,36 дол. США, що еквівалентно 28102,79 грн. заборгованості за кредитом та 15174 грн. заборгованості з пені за кредитним договором № ТЕАWАЕ00000091 від 21 липня 2006 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 488,96 грн. судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій