Номер провадження: 22-ц/785/119/15
Головуючий у першій інстанції Рідник І.Ю.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В, Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Калмаков В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

16.06.2010 р. до Комінтернівського районного суду Одеської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.2-6). В ході розгляду справи позивачем була уточнена позовна заява, в якій позивач посилався на те, що станом на 31.03.2011 року заборгованість за кредитним договором № 014/0075/82/43473 від 16.12.2005 року складає 179 413, 25 дол. США та просив суд стягнути солідарно зазначену суму боргу з ОСОБА_3, ОСОБА_5 (т.1, а.с. 61-62).

12.04.2011 р. до матеріалів справи було приєднані заперечення відповідача ОСОБА_3 проте що сума пені заявлена у позові нарахована з порушенням Законів України, а саме п.6 ст.232 ГКУ, ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", крім того Позивач на думку ОСОБА_3 порушив п.7.5. Кредитного договору, яким дострокове стягнення заборгованості за кредитом можливе за умови попереднього (за 10 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом, та п.12.7 вищевказаного кредитного договору, де вказано, що все листування між сторонами повинно здійснюватись рекомендованою поштою (надсилатись з повідомленням) (т.1, а.с.57-58).

01.08.2011 року відповідачка ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила суд визнати недійним п.10.1 кредитного договору № 014/0075/82/43473 від 16.12.2005 року та посилалась на порушення ст.ст.3-4 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (т.1, а.с.81-82).

За клопотанням відповідачки ОСОБА_3 судом була призначена судова бухгалтерсько-економічна експертиза (т.1, а.с.97-98, 108), висновок якої приєднано до матеріалів справи (т.1, а.с. 124-151).

До матеріалів справи 29.08.2013 р. також було приєднано заперечення відповідача ОСОБА_5, в яких відповідач посилався на припинення дії поруки, а тому і відсутність її обов'язків як поручителя (т.1, а.с.220-221).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2014 зустрічна позовна заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду (т.1, а.с.250).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2014 року було частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 120153,73 дол. США за курсом НБУ на 31.03.2011 року (1 долар США=7,9600грн.) та суму судового збору (т.1, а.с. 251-254).

11.09.2014 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2014 року. В обґрунтування свої вимог посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. А саме вказувала на те, що суд першої інстанції помилково зазначив, що підписання кредитного договору автоматично означає отримання кредиту, оскільки, як вважає апелянт, підтвердженням отримання кредитних коштів може бути лише первинні бухгалтерські або касові документи. Як стверджує апелянт, суд помилково зазначив,що разом з екземпляром кредитного договору ОСОБА_3 отримала Графік погашення кредиту та відсотків за кредитом, що є додатком № 1 до кредитного договору, оскільки Графіка погашення кредиту, який зазначено як додаток № 1 до кредитного договору, як такого не існує, додаток №1 до кредитного договору має назву "Платіжний календар", та в ньому відсотки окремо не зазначено.

Також апелянт посилається на те, що при вирішенні справи суд не звернув належної уваги, що договір передбачає кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії, оскільки це має суттєве значення для справи. Суд не звернув увагу на те, що кількість та розмір траншів в договорі не визначено, графіка фінансування не існує. Вважає, що валютний меморіальний ордер № 1-1 від 28.12.2005 року не може бути належним та достовірним доказом надання кредитних коштів ОСОБА_3, оскільки відповідачем була подана заява до суду про фальшивість цього доказу, на підставі того, що копія меморіального ордера наданого до матеріалів справи не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та вимогам Постанови Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 "Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України", оскільки не містить підстав для здійснення операції, немає всіх необхідних підписів посадових осіб та даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. При цьому до матеріалів справи, як стверджує апелянт не наданий договір про відкриття поточного рахунку НОМЕР_3, укладений між банком та ОСОБА_3, заява клієнту на відкриття поточного рахунку НОМЕР_3, інші супровідні документи щодо використання коштів за поточним рахунком фізичної особи, що передбачені вимогами Постанови Правління НБУ "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" від 12.11.2003 № 492 .

До матеріалів справи не надана виписка по рахунку № 26205002 з відображенням здійснення операції згідно з вищевказаним валютним меморіальним ордером.

Також, як вважає апелянт, суд зовсім не звернув уваги на дослідження судовим експертом наданих документів, в яких зазначено, що встановити обґрунтованість надання кредитних ресурсів за кредитним договором №014/0075/82/43473 від 26.12.2005 на користь позичальника у сумі 90 000,00 доларів США, не надається за можливе. Суд не надав оцінки доказам, які були надані відповідачем на підтвердження того, що банк надав не достовірну інформацію про розмір та умови виконаних ним зобов'язань у частині видачі кредитних коштів, за кредитним договором № 014/0075/82/43473 від 26.12.2005 року, оскільки були надані копії вимог від 17 липня 2009 року № 15-75/20-801 та № 5- 2/1066 від 08.04.2009 року, надісланих банком позичальнику, в яких суми кредиту та умови не відповідають ані умовам кредитного договору, ані заявленим позовним вимогам.

Як вважає апелянт, суд не звернув увагу на те, що, судово - економічною експертизою встановлений розмір заборгованості за нарахованою пенею станом на 31.03.2011, визначений у відповідності до умов кредитного договору №014/0075/82/43473 від 26.12.2005, а саме п. 10.1 цього договору, становить 48145,35 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 31.03.2011 становить 383236,9 9 грн. Таким чином сума нарахованої пені та заборгованості за нарахованою пенею відрізняється у зв'язку з тим, що частина пені була оплачена відповідачем.

Як вважає апелянт, суд критично оцінив твердження відповідача ОСОБА_5 про те, що правовідносини між нею та позивачем за договором поруки від 26.12.2005 року є припиненими, оскільки як вона вважає банк звернувся до суду вже після спливу строків визначених ст. 559 ЦК України. Посилання суду на те, що "Умовами підпунктів 1.2., 6.1. та пункту 9 кредитного договору № 014/0075/82/43473 від 26.12.2005 року, якими встановлено, що договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення кредитної заборгованості, тобто до 26 грудня 2012 року" на думку апелянта є припущенням, оскільки згідно підпункту 7.5. кредитного договору банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та інші витрати, у випадку невиконання позичальником принаймні будь-якої з умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, а п.8.2 дозволяє позичальнику здійснювати дострокове погашення кредиту. Позов до суду поданий в червні 2010 року, тобто після спливу зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України строків для звернення з відповідною вимогою до поручителя, за укладеним 26 грудня 2005 року, договором поруки. В зв'язку з наведеним апелянт просив рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.01.2014 року по справі №2-418/11 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0075/82/43473 від 26.12.2005 року до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі; визнати зобов'язання за договором поруки від 26.12.2005 року, припиненими (т. 1, а.с. 259-267).

Сторони в судове засідання не з'являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно зі ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Колегія суддів враховує, що справа тривалий час знаходиться в провадженні суду, реалізації права на апеляційне оскарження відповідачем не може порушувати право на судовий розгляд протягом розумного строку позивача. При цьому колегія суддів відхилила клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі ухвалою від 23.03.2015 р. за безпідставністю (т.2, а.с. 55-56 ).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2014 року зміні з викладення резолютивної частини рішення в новій редакції виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення по справі судом першої інстанції було вірно встановлено, що 05 грудня 2005 року ОСОБА_3 звернулася до Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку "Аваль", який було перейменоване на Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" із заявою про надання їй кредиту в сумі 90 000 (дев'яносто тисяч) доларів США під 15 % річних, строком на 84 місяців на споживчі цілі (т.1, а. с. 15, 44).

26 грудня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та ОСОБА_3 підписано кредитний договір № 014/0075/82/43473, згідно якого банк надав ОСОБА_3 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі в сумі 90 000,00 (дев'яносто тисяч) доларів США, строком на 84 місяця з 26.12.2005 року по 26.12.2012 року, а позичальник зобов'язалася щомісячно повертати частину кредиту і сплачувати за користування кредитними коштами в розмірі 15 (п'ятнадцять) % річних відповідно до погашення кредиту та відсотків за кредитом, а також виконати інші зобов'язання в строки встановленому цим договором (т.1, а. с. 18-19). Разом з екземпляром кредитного договору ОСОБА_3 отримала Графік погашення кредиту та відсотків за кредитом, що є додатком № 1 до кредитного договору (т.1, а. с. 20).

При цьому відхиляються посилання апелянта на те, що суд помилково зазначив, що разом з екземпляром кредитного договору ОСОБА_3 отримала Графік погашення кредиту та відсотків за кредитом, що є додатком № 1 до кредитного договору оскільки, як вважає апелянт Графіка погашення кредиту, який зазначено як додаток № 1 до кредитного договору, як такого не існує, додаток №1 до кредитного договору має назву "Платіжний календар", та в ньому відсотки окремо не зазначено виходячи з наступного.

Платіжний календар - додаток №1 до кредитного договору - це розрахунок банком щомісячного платежу, який повинен сплачувати боржник з врахуванням відсотків за користуванням кредитом, в даному випадку процентна ставка за користуванням кредитом складає 15 % від суми кредиту, про що банком зазначалось у п.1.3 кредитного договору № 014/0075/82/43473 від 26.12.2005 року (т.1, а.с. 19-21). Як вбачається з матеріалів справи банком був складений графік погашення кредиту (поєднання планового платіжного календарю та фактичного погашення кредиту), в якому зазначалось на п.10.1 кредитного договору № 014/0075/82/43473 від 26.12.2005 року щодо порушення строків повернення суми кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором. Крім того, в даному графіку погашення кредиту банком був вказаний розрахунок пені в відсотках за кожний день просрочки виконання боргу (т.1, а.с.9-14).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції згідно з пунктом 3.3. кредитного договору сторони погодили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних користування кредитом. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Згідно пункту 5.1. кредитного договору № 014/0075/82/43473 від 26.12.2005 року банк зобов`язався відкрити позичальнику позичковий рахунок № 220347130 та надати кредитні кошти, умови надання позичальником забезпечення повернення кредиту, зазначеного в п. 3.5. даного договору (т.1, а.с. 18).

Позивач умови кредитного договору виконав повністю та видав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч) доларів США, що підтверджується копією валютного меморіального ордеру № 1-1 від 28.12.2005 року (т.1, а. с. 21).

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що валютний меморіальний ордер № 1-1 від 28.12.2005 року не може бути належним та достовірним доказом надання кредитних коштів ОСОБА_3, оскільки відповідачем була подана заява до суду про фальшивість цього доказу, на підставі того, що копія меморіального ордера наданого до матеріалів справи не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та вимогам Постанови Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 "Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України", на вказані посилання ОСОБА_3 виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_3 здійснювалось планові платежі з 22.12.05 по 15.12.2008 р. (т.1, а.с. 9-10), а також здійснювалось погашення кредитної заборгованості, що підтверджується квитанціями № R75/809-1 та № R75/809-2 про перерахунок в касу банку грошових коштів на суму 8204, 73 дол. США та відсотків в сумі 759, 27 США від 11.08.2008 року, які надала сама відповідачка (т.1, 58-60). Також, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 писала пояснення кредитору щодо відстрочки виконання свого обов`язку до 30.01.2009 року у зв`язку з тяжким фінансовим становищем (т.1, а.с. 29-30), тобто виходячи з вищевказаного можна зробити висновок, що факт отримання грошей за кредитним договором ОСОБА_3 на той момент не заперечувався. Крім того, одне посилання відповідача на фальшивість документів не може слугувати доказом про їх визнання такими, відповідачем не заявлялись клопотання до суду щодо забезпечення доказів, або призначення експертизи для вирішення цього питання.

Щодо посилань апелянта на те, що підтвердженням отримання кредитних коштів можуть бути лише первинні бухгалтерські або касові документи, а також посилання на те, що до матеріалів справи не було надано договір про відкриття поточного рахунку НОМЕР_3, укладений між банком та ОСОБА_3, заяву клієнту на відкриття поточного рахунку НОМЕР_3, інші супровідні документи щодо використання коштів за поточним рахунком фізичної особи, що передбачені вимогами Постанови Правління НБУ "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" від 12.11.2003 № 492, а також не надана виписка по рахунку № 26205002 з відображенням здійснення операції згідно з вищевказаним валютним меморіальним ордером, то відхиляючи їх колегія суддів виходить з наступного. Оскільки ОСОБА_3 вважає, що для підтвердження отримання кредитних коштів можуть бути лише первинні бухгалтерські або касові документи, а також ряд вищевказаних документів, які на думку апелянта не досліджувались судом першої інстанції, слід зазначити, що ОСОБА_3 на підтвердження своїх вимог мала право надати суду для дослідження оригінал даних документів, або звернутися з клопотанням до суду щодо забезпечення цих доказів, однак не скористалась цим правом. При цьому з фактичних обставин справи судом першої інстанції було правильно встановлено факт отримання грошових коштів відповідачкою.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань та не дотримання терміну повернення наданого кредиту, у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що у відповідачів існує заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідним відкорегувати розрахунок заборгованості по відсоткам на 0, 28 дол. США виходячи з наступного.

Порівнюючи розрахунок позивача та судового експерта, різниця між яким складає 0, 28 дол. США в частині заборгованості по тілу кредиту та відсоткам та усуваючи неузгодженість в логічній побудові розрахунків в рішенні суду першої інстанції колегія суддів вважає, що заборгованість відповідачів станом на 31.03.2011 року за курсом НБУ 1 дол. США = 7, 96 грн.) за тілом кредиту склала 52 122, 28 дол. США (414 893, 35 грн.), заборгованість за відсотками 19 293, 73 дол. США (153 578, 09 грн.), що в сумі складає 71 416, 01 дол. США ( 568 471, 44 грн.). При цьому суми визначені судовим експертом відрізняються на - 0, 28 дол. США в частині нарахування відсотків, що не повинно прийматись судом до уваги, оскільки така різниця не обґрунтована (т.1, а.с. 144).

З врахуванням висновку №1332/1333 судово-економічної експертизи, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції та вважає, що нарахована позивачем сума заборгованості по пені в розмірі 859 658,03 гривень, є неспівмірною із розміром основного боргу за кредитом в сумі 71 416, 01 доларів США, що еквівалентно 568 471,44 гривень, тому розмір неустойки відповідно до ч. 3 ст.551 ЦК України, необхідно зменшити до сум визначених в розрахунку судовим експертом (т.1, а.с. 145). При цьому колегія суддів вважає за необхідним вказати, що таке зменшення проводиться судом за пенею по тілу кредиту до 32 246, 40 дол. США (замість заявлених позивачем 65 031, 24 дол. США), та прострочення відсотків до 16 491, 79 дол. США (замість заявлених позивачем 42 966 дол. США), а всього до загальної суми 48 738, 19 дол. США, що складає 387 955,99 грн.

Оскільки рішення суду першої інстанції не повному обсязі відповідало вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України колегія суддів змінює резолютивну частину рішення з врахуванням наведених вище обставин.

При цьому відхиляються доводи апеляційної скарги в частині нерівної оцінки договору поруки та обов'язків за ними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Тож, уклавши кредитний договір ОСОБА_3 наділила себе певними обов'язками, а саме - щомісячно здійснювати часткове повернення залучених у банку коштів, а також платежів по відсотках за користування ними. ОСОБА_3 не здійснила чергових кредитних платежів, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором і відповідно стала боржником, що прострочив виконання зобов'язання у відповідності до ч.1 ст. 612 ЦК України. Виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0075/82/43473 забезпечено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, солідарне стягнення з боржників на користь відповідачів відповідають змісту укладеного договору та сенсу закону.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 4.1 договору поруки від 26.12.2005 року визначено, що порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред'явить вимоги до поручителя (т.1, а.с.33 оборот). Таким чином, умовами договору у відповідності зі ст.ст. 6, 626 ЦК України сторонами встановлено строк протягом якого позивач має право пред'явити вимоги до поручителя - три роки з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи вимога про дострокове погашення кредиту була висунута позивачем 24.07.08 р. (т.1, а.с. 27), за квитанціями № R75/809-1 та № R75/809-2 про перерахунок в касу банку грошових коштів на суму 8204, 73 дол. США та відсотків в сумі 759, 27 США від 11.08.2008 року, було здійснено погашення поточної заборгованості (т.1, 58-60), проте 05.10.09 року була висунута повторна вимога про погашення заборгованості в повному обсязі (т.1, а.с. 18). Позивач звернувся до суду 16.06.2010 р. тобто в межах строку визначеного сторонами трьохстороннього договору поруки. Таким чином підстави для солідарного стягнення заборгованості з поручителя не відпали.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що договір передбачає надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії. Глосарій НБУ визначає кредитну лінію як кредитну угоду, відповідно до якої протягом передбаченого договором терміну банк виділяє позичальнику кредит у межах узгодженої суми (ліміту кредитування) на умовах, що відрізняються від умов одноразового надання кредиту. Невідновлювальна кредитна лінія - це "класичний" вид кредитування, тобто надання кредитних коштів на поточний рахунок позичальника однією сумою або не більше обумовленого ліміту не відновлювальної кредитної лінії для подальшого фінансування конкретної операції. Основний наголос при наданні відновлювальної чи не відновлювальної кредитної лінії банками робиться не на надання одним чи кількома траншами кредитні коштів, а на можливості автоматичного відновлення ліміту кредитування на суму погашеного кредиту. З наведених міркувань, а також з врахуванням встановлених обставин справи посилання апелянта на неправильність трактування терміну "невідновлювальна кредитна лінія" та помилку банку у наданні кредиту одним траншем замість декількох визнається колегіє суддів такою, що не впливає на правильність вирішення спору.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження лише в частині невірного застосування окремих норм процесуального права (в частині оформлення резолютивної частині рішення та частково в його мотивуванні), колегія суддів на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції усуваючи недоліки допущені судом першої інстанції при вирішенні спору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2014 року задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2014 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такої редакції:

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "Райфайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райфайзен банк Аваль", юридична адреса: м. Одеса, вул. Садова, 10, , МФО 328351, р/р 2909949 заборгованість за кредитним договором № 014/0075/82/43473 від 26 грудня 2005 року у розмірі 120 154, 2 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 31.03.2011 року (1 долар США = 7,9600 гривень) складає 956 427, 43 грн, та включає:

Заборгованість за кредитом 52 122, 28 дол. США, що складає 414 893, 35 грн.;

Заборгованість за відсотками 19 293, 73 дол. США, що складає 153 578, 09 грн.;

Пеню за прострочення тілу кредиту - 32 246, 40 дол. США, що складає 256 681, 35 грн.;

Пеню за прострочення відсотків по кредиту - 16 491 , 79 грн. дол. США, що складає 131 274, 65 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати в розмірі 1820 грн. в рівних частках (з кожного відповідача 910 грн. на користь позивача) на користь Публічного акціонерного товариства "Райфайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райфайзен банк Аваль", юридична адреса: м. Одеса, вул. Садова, 10, , МФО 328351, р/р 2909949.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С.Сєвєрова

М.В. Процик