УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулось до суду з заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, яким задоволено позов ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 8 847,49 грн., витрати по оплаті третейського збору в сумі 95,00 грн., а також стягнення судового збору у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2015 у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ПАТ «Ідея Банк» подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції невірно застосував норми ЗУ «Про третейські суди», оскільки помилково встановив, що даний спір відноситься до категорії справ про захист прав споживачів, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Враховуючи наведене, просив ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року скасувати та постановити нову, якою заяву банку задовольнити.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справ повідомлялися належним чином.

Справа № 755/10892/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12299/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.02.2015 задоволено позов ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість у сумі 8 847,49 грн., витрати по оплаті третейського збору в сумі 95,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що справа, у якій ухвалено рішення, не підвідомча третейському суду.

Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Згідно ст.2 Закону України «Про третейські суди» компетентний суд - місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.

Місцезнаходженням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, який ухвалив рішення є: м. Київ, вул. М. Раскової, 15, що територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва.

За змістом ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим вішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейська угода визнана недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Пунктом 6.5 кредитного договору сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», визначили, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, серед іншого, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відомості про звернення боржника до суду з вимогами про скасування рішення суду в матеріалах справи відсутні.

Третейський суд діє на договірній основі, тобто між сторонами спору повинна існувати домовленість про передання спору на розгляд третейському суду. Дана третейська угода повинна бути оформлена належним чином і мати законну силу.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про внесення сторонами змін до укладеного договору в частині третейської угоди, а також відсутні дані про визнання останньої недійсною у встановленому законом порядку.

Разом з тим, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 визначено, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» щодо судового захисту прав споживачів поширюється на правовідносини між кредитором та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи заявлені вимоги посиланням на норми ЦК України, спеціальне законодавство у системі кредитування, а також на порушення відповідачем умов договору кредиту. Третейським судом розглянуто справу в межах заявлених вимог.

Відповідно до п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» з підвідомчості третейських судів виключені справи у спорах щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України зміст спору визначається змістом позовної заяви особи, що звернулась до суду за захистом своїх прав, а не складом сторін спору.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму ВСУ від 12.04.1996 № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», зокрема, до спорів щодо захисту прав споживачів відносяться спори за позовами споживачів, у яких вони вимагають захистити їх права передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та порушені відповідачем.

У третейській справі позивачем є банк, який пред'явив позов про захист прав банку (про стягнення заборгованості за кредитним договором). Відповідачем у справі є споживач банківських послуг, але ніяких зустрічних вимог про захист його прав споживача він не заявляв та відповідно третейський суд не розглядав спір щодо захисту права споживачів.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що відповідач звертався до суду з позовом про захист його прав, як споживача послуг за укладеним кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключений з підвідомчості третейського суду.

З наведеного вбачається, що вказаний спір був підвідомчий третейському суду, який розглянув справу в межах третейської угоди, укладеної сторонами, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду з підстав непідвідомчості справи третейському суду.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження і, відповідно, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

Л.Д.Українець