Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 березня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої-судді Кожух О.А.

суддів-Чужі Ю.Г., Леско В.В.

при секретарі -Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічними позовами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ПАТ «ПроКредит Банк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договорів поруки припиненими, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ПАТ «ПроКредит Банк» (далі по тексту - Банк) звернулося у суд з первісним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 26.10.2009 між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2101.1964, згідно якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 32000 грн., під 39% річних, терміном на вісімнадцять місяців від дати видачі кредиту включно. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2101.1964 від 26.10.2009 було укладено договори поруки, а саме: №2101.1964-ДП-1 від 26.10.2009 між Банком та ОСОБА_4, та №2101.1964-ДП-2 від 26.10.2009 між Банком та ОСОБА_5, згідно умов яких поручителі поручаються перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Позивач зазначав, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 16.12.2011 склала 43231,28 грн., з яких: борг по капіталу - 13687,42 грн., борг по процентам - 5715,97 грн., пеня - 23827,89 грн. Банк просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів вказану заборгованість та судові витрати по справі.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пред'явили до Банку зустрічні позови, та, уточнивши позовні вимоги, просили визнати договори поруки, укладені між Банком та ними, припиненим з 23.04.2011, а судові витрати покласти на ПАТ «ПроКредит Банк». Позовні вимоги мотивували тим, що Банк не пред'явив до них вимоги як до поручителів протягом шести місяців з моменту виникнення заборгованості та моменту настання умови про дострокове погашення кредиту.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року (з врахуванням виправлення описки в даті ухвалення рішення) первісний позов публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 43231,28 грн. заборгованості за кредитним договором №2101.1964 від 26.10.2009, а також 432,32 грн. судового збору. Зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано припиненими з 23.04.2011 договори поруки №2101.1964-ДП-1 від 26.10.2009 та №2101.1964-ДП-2 від 26.10.2009. Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 107,30 грн. судового збору.

На таке рішення суду подав апеляційну скаргу ОСОБА_3, який не брав участь в судових засіданнях суду першої інстанції. Вважає, що стягнення пені, розмір якої майже в два рази більший від сум основного боргу, є несправедливим та суперечить засадам цивільного судочинства. Просив застосувати до вимоги про стягнення пені передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності, про застосування якого просили в судовому засіданні і поручителі .

Банком рішення не оскаржувалось.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 167-173). Судова колегія, відповідно до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до такого.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26.10.2009 між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №2101.1964, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 32000 грн., зі сплатою 39% річних, терміном на вісімнадцять місяців від дати видачі кредиту включно, з погашенням кредиту періодичними платежами згідно графіку (а.с.7-9). Зобов'язання за вказаними кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість перед банком, яка станом на 16.12.2011 склала 43231,28 грн., з яких: борг по капіталу - 13687,42 грн., борг за процентами - 5715,97 грн., пеня - 23827,89 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2101.1964 від 26.10.2009 було укладено договори поруки, а саме: №2101.1964-ДП-1 від 26.10.2009 між Банком та ОСОБА_4, та №2101.1964-ДП-2 від 26.10.2009 між Банком та ОСОБА_5, згідно умов яких поручителі поручаються перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (а.с. 10-13).

За змістом ст.ст. 11, 509, 526, 611, 614, 623, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, цивільно-правові зобов'язання виникають з договорів і повинні виконуватися належним чином; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів; особа відповідальна за порушення зобов'язання, позичальник, який уклав і не виконує кредитний договір, повинен відшкодувати кредитору збитки в повному обсязі.

Оскільки боржником за кредитним договором неналежно виконувались зобов'язання, у Банку виникло право вимагати дострокового повернення позики.

Рішенням суду договори поруки визнано припиненими, Банк таке рішення суду не оскаржував, тому обов'язок по поверненню боргу лежить на боржнику - ОСОБА_3

Висновки суду першої інстанції про правомірність вимог Банку про стягнення заборгованості по кредиту та відсотках відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Щодо стягнення пені судова колегія дійшла таких висновків.

Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, в т.ч. - пенею; право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням зобов'язання (ст.ст.549, 550 ч.1 ЦК).

Судом першої інстанції стягнуто на користь Банку заборгованість в загальній сумі 43231,28 грн. Проте, виходячи з наданого Банком розрахунку заборгованості (а.с.6), розмір пені визначено в сумі 23827,89 грн. Період нарахування пені не зазначено. Проте підстав для застосування положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України немає, оскільки відповідно до п. 5.6 Кредитного договору до всіх вимог, що випливають з цього договору, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність.

В той же час, відповідно до ст. 551 ч. 3 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс 14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Тобто, суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача.

Заборгованість по тілу кредиту - 13687,42 грн., борг по процентам - 5715,97 грн., а пеня нарахована позивачем у розмірі 23827,89 грн.

На ці обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції присутній не був. В апеляційній скарзі зазначав, що розмір пені майже в два рази більший від сум основного боргу, є несправедливим та суперечить засадам цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що відповідачем частково здійснювалось погашення боргу - з отриманих 32000 грн. кредиту заборгованість по тілу кредиту складає 13687,42 грн., розмір пені значно - майже в два рази - перевищує розмір заборгованості по кредиту, судова колегія вважає за можливе, відповідно до положень ст.551 ч.3 ЦК України, зменшити розмір нарахованої банком пені та стягнути з відповідачів пеню у розмірі 3000 гривень.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції слід змінити через неправильне застосування судом норм матеріального права (ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України), зменшивши розмір пені, та стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість в загальній сумі 22403,39 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, і у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимоги. Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 432,32 грн. судового збору (а.с.4). Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача 224,03 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року в частині вирішення первісного позову - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором №2101.1964 від 26.10.2009 в загальній сумі 22403,39 грн., з яких: 13687,42 грн. - борг по тілу кредиту, 5715,97 грн. - заборгованість по відсотках, 3000 грн. - пеня. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» 224,03 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Судді: