Провадження № 2/344/3926/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

02 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПП Фірма «ВМВ-Транс» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПП Фірма «ВМВ-Транс» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 48472 грн., завданої внаслідок ДТП, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження - 1000грн.,, 485,00 грн. та 243.60 грн. - сплати судового збору, 800 грн. та 4000 грн. - витрати на правову допомогу, 224,74 грн. - витрати за проїзд і 300 грн. - послуги за евакуацію авто.

25.08.2015р. позивач збільшив позовні вимоги, а саме стягнення моральної шкоди в сумі 15000 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, отримавши належним чином повістку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.07.2014р. в м. Івано-Франківську на перехресті по вул.Надрічна-Галицька сталась ДТП за участю транспортного засобу Renault Magnum 460 д.н.з. НОМЕР_1, який належить ПП Фірма «ВМВ-Транс», яким керував водій ОСОБА_3 та транспортного засобу «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_2, що належить позивачу (а.с.7-9, 16, 17).

Законом України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів(страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Поняття договір страхування закріплено в ЦК (ст. 979), та в Законі України «Про страхування». Так, згідно зі ст. 16 цього Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Зазначеним законом визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, в тому числі з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Відповідно до ч. 1 ст. 981 ЦК, ч. 2 ст. 18 вищезазначеного закону, факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Відповідно до висновку №196 експертного автотоварозхнавчого дослідження вартості відновлювального ремонту складеного 24.07.2014р., вартість матеріального збитку (шкоди) завданого ОСОБА_2 як власнику пошкодженого автомобіля складає 98 472.07грн. (а.с.10-15).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля відповідача 1 була застрахована у ПАТ СК «Брокбізнес», яке виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 50000грн. (а.с.18).

Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 28. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 06.03.2015р., залишеної без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.04.2015р., якою закрито провадження у зв'язку з закінченням строку накладення адмінстягнення, підтверджено факт порушення ОСОБА_3 п.10.1, 10.6 ПДР, що призвело до пошкодження ТЗ (а.с.5,6).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як слідує зі ст.. 1187, 1188 цього ж кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як зазначено вище, відповідно до висновку №196 експертного автотоварозхнавчого дослідження вартості відновлювального ремонту складеного 24.07.2014р., вартість матеріального збитку (шкоди) складає 98 472.07грн., вартість послуг експертизи - 1000 грн. (а.с.18), евакуатора 300 грн. (а.с.26-27), витрати на проїзд пов'язані з судовим розглядом справи - 224,74 грн., 485,00 грн. та 243.60 грн. - сплату судового збору, 800 грн. та 4000 грн. - витрати на правову допомогу(а.с.19-25, 28-29, 69-71).

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Тому, з врахуванням того, що вину працівника відповідача 2 у ДТП доведено судом, вартість матеріальної шкоди підтверджена експертним висновком, позовні вимоги про стягнення з юридичної особи, в якої працював на той час водій, винен у ДТП, суд приходить до висновку про задоволення вимог повністю в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача 1 в розмірі 48472грн., як різниці між отриманим страховим відшкодуванням від ПАТ СК «Брокбізнес» та завданою шкодою. Щодо відповідача 2 такі вимоги є безпідставні.

За ст.. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що разі якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як слідує з п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Відповідно до аналізу норм ст..1167,1172,1187,1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем роботодавця, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не винним водієм. За змістом ч.2 ст.1188 ЦК України обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої іншим особам (наприклад пасажир транспортного засобу) покладається на власників цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини водія, саме таку правову позицію висловлено Верховним Судом України 06.11.2013р. у справі №6-108цс13.

А тому, різницю суми завданої матеріальної шкоди слід стягнути тільки з відповідача 1 в користь власника ТЗ, позивача.

Що стосується витрат позивача 1 за вартість послуг експертизи -1000 грн., евакуатора 300 грн., витрати на проїзд пов'язані з судовим розглядом справи , сплату судового збору, витрати на правову допомогу, то суд зазначає, що ці витрати також слід стягнути з відповідача 1, який має право в подальшому пред'явити вимогу до водія.

Крім матеріальної шкоди, позивачу за його твердженням також завдано моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 15000,00 грн..

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд не вважає доведеним дану вимогу про стягнення моральної шкоди, а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд відмовляє у стягненні 243.6 грн. судового збору який оплачено позивачем за вимогу про моральну шкоду.

На підставі ст.ст. 22, 526, 530, 610, 979, 981, 992 ЦК України, Законом України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства фірма «ВМВ-ТРАНС», м.Львів, Сихівський р-н, вул.. Драгана, 26, кв.105, , на користь ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_1, матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 48472,00 грн. (сорок вісім тисяч чотириста сімдесят дві гривні).

Стягнути з Приватного підприємства фірма «ВМВ-ТРАНС», м.Львів, Сихівський р-н, вул.. Драгана, 26, кв.105, , на користь ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_1, судові витрати, а саме: 1000 грн. за проведення експертного авто товарознавчого дослідження, 485,00 грн. - сплату судового збору, 800 грн та 4000 грн. - витрати на правову допомогу та 224,74 грн - витрати за проїзд і 300 грн. - послуги за евакуацію авто.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити

Заочне рішення може бути переглянути за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 05 листопада 2015 року.

Суддя Польська М.В.