АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8469/15 Справа № 201/9828/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в скаді:

головуючого - судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Безрукавому Є.О.

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Комерційний банк"ПриватБанк" про стягнення суми коштів по договорам банківських депозитних вкладів, моральної шкоди і витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів за договорами банківських депозитних вкладів, моральної шкоди і витрат.

Позивач посилався на те, що 23 лютого 2012 року, 29 лютого 2012 року і 14 жовтня 2013 року між позивачем і відповідачем було укладено три договори банківських депозитних вкладів №№ SAMDN0217, SAMDN1361, SAMDN WFD400 згідно яких ОСОБА_2 в регіональному відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк", яке знаходиться в м. Севастополь філії Кримського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", за якими відкрито три рахунки по вказаним договорам, за якими позивач передав ПАТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти в розмірі 15000 доларів США, 20000 доларів США і 20000 доларів США для їх розміщення на депозитних рахунках банка на термін вкладу - 1, 6 і 12 місяців відповідно із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладів за ставкою обумовлених річних.

Додаткова угода укладалася тільки стосовно вкладу від 29 лютого 2012 року. Інші додаткові угоди не укладалися. Сторони вказані договори виконували.

На теперішній час строк дії договорів закінчився, позивач звернувся до банку з заявою про повернення йому сум депозитних вкладів, але відповідач відмовляється це зробити, чим порушує його права. На подальші неодноразові звернення позивача і його представника до відповідача з питанням повернення йому вказаних сум отримано відмову. Позивачу завдана матеріальна та моральна шкода, він (позивач) поніс витрати. Вважає вказані дії банку протиправними тому просив повернути банківські вклади і стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати.

Відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк" позов не визнав, посилаючись на те, що, зі слів позивача, ними начебто було укладено з позивачем в регіональному відділенні в м. Севастополь три договори депозитних вкладів, строк дії яких закінчився, але через особливий стан і окупування агресором Криму вони не мають можливості виплачувати вклади по депозитним договорам. Крім того, створено фонд сприяння вкладникам в отриманні своїх коштів, куди позивач в передбаченому законом порядку не звертався. Позивач не надав оригіналів договорів і квитанції про внесення коштів, заявлені вимоги не доведені.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та про цесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(4 ст. 60 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач, заявляючи вимоги, посилався на те, що 23 лютого 2012 року, 29 лютого 2012 року і 14 жовтня 2013 року між позивачем і відповідачем було укладено три договори банківських депозитних вкладів №№ SAMDN0217, SAMDN1361, SAMDN WFD400 згідно яких в регіональному відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк", яке знаходиться в м. Севастополь філії Кримського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", відкрито три рахунки за вказаними договорами, за якими позивач передав ПАТ КБ "ПриватБанк"відповідно грошові кошти в розмірі 15000 доларів США, 20000 доларів США і 20000 доларів США для їх розміщення на депозитних рахунках банку на терміни вкладу - 1, 6 і 12 місяців відповідно із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладів за ставкою обумовлених річних: 6.5%, 7.5% і 8%.

Строк дії вказаних договорів закінчився, позивач звернувся до банку з заявою про повернення йому сум депозитних вкладів, але відповідач відмовив як і на подальші неодноразові звернення.

Позивачем суду (а.с. 14) надано копію довідки відповідача за № 3174268 від 13 травня 2014 року якою ПАТ КБ "Приватбанк підтвердив про наявність рахунків позивача від 23 лютого 2012 року, 01 березня 2013 року і 14 жовтня 2013 року в доларовому виразі та їх розміщення у відповідача

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, п. 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту( ч. 1 ст. 1059 ЦК України).

Пунктом 1.4 Положення передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд обгрунтовано послався на відсутність в матеріалах справи оригіналів договорів банківських вкладів та квитанцій про внесення грошових коштів, позивач не надав суду належних та допустимих доказів відкриття депозитних рахунків у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитних рахунках на час розгляду справи, не надано і доказів на підтвердження наявності грошових коштів на відповідних банківських рахунках, відкритих на ім'я позивача в філії ПАТ КБ "Приватбанк" на території АР Крим на виконання умов вказаних договорів, враховуючи, що сторона позивача не змогла ані підтвердити, ані спростувати наявність невиконаних перед позивачем грошових зобов'язань, суд дійшов до висновку щодо недоведеності позовних вимог.

Крім того суд зазначив, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII "Про боротьбу за звільнення України", Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України", враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя".

Згідно з п. 5 вказаної Постанови Національного банку України № 260, банки, у тому числі ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16 вересня 2014 року зобов'язано ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконання зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 5.85 рублів.

При відмові в стягненні моральної шкоди суд посилався на ст. 526, 23 ЦК України яка передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вказав, що позивачем не надано доказів того, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

Посилаючись у рішенні суду на те, що позивач не надав суду оригінали документів на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, як не було надано і доказів на підтвердження наявності грошових коштів на відповідних банківських рахунках, відкритих на ім'я позивача в ПАТ КБ "Приватбанк" на виконання умов вказаних договорів, враховуючи, що сторона позивача не змогла ані підтвердити, ані спростувати наявність невиконаних перед позивачем грошових зобов'язань, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку, що надані позивачем відповідні копії документів (с.9-13)- платіжне дорученя № від 29 лютого 2012 року про перерахуванню банку 20 тисяч доларів до вкладу за договором SAMDN1361, копія листа банку від 13 травня 2013року не є доказами для задоволення позовних вимог.

Ст.ст. 1166, 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Заявлені позивачем вимоги за вказаними підставами є похідними від вирішення питання стягнень за депозитними договорами, тому у вказаній частині рішення також слід залишити без змін оскільки позивачем не надано доказів про неправомірність дій відповідача та завдання ним позивачу моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Миколайовича- відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення суми коштів по договорам банківських депозитних вкладів, моральної шкоди і витрат- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.