У х в а л а

ІМенем УКраїни

9 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входила 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Він не звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину, так як на час смерті матері проживав разом із нею. У 2014 році він звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, проте йому було відмовлено у зв'язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Неподання заяви у встановлений ЦК України строк було викликане тим, що він з дружиною, яка хворіла, перебував поза межами України. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 9 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визначено ОСОБА_3 додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не довів, що він є спадкоємцем померлого спадкодавця, з позовом про встановлення родинних відносин він не звертався.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд вважав, що ОСОБА_3 пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він проживає за кордоном та не знав про смерть матері.

Проте повністю погодитись із висновком апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7, після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входила 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Згідно свідоцтва про зміну імені ОСОБА_8 на ОСОБА_3 від 29 квітня 2014 року, свідоцтва про народження від 29 квітня 2014 року він є сином померлої ОСОБА_8 (а. с. 15, 16).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як убачається із поданої до суду позовної заяви, як підставу позову ОСОБА_3 вказував, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини є те, що він тимчасово проживав, у період часу протягом якого мала бути подана заява про прийняття спадщини, у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії, його дружина, яка проживала разом з ним, хворіла і потребувала лікування. Позивач вважав, що прийняв спадщину, оскільки він зареєстрований за адресою проживання спадкодавця на час відкриття спадщини і це жиле приміщення було його постійним місцем проживання (а. с. 2-4).

Зазначаючи про те, що ОСОБА_3 пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він не знав про смерть матері, апеляційний суд не врахував обставин, на які позивач посилався на обгрунтування поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, з приводу їх існування ніяких висновків не зробив, вважав поважними причини пропущення цього строку виходячи з обставин, на які позивач не посилався і які в позовній заяві в якості таких не вказував.

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; у позовній заяві він зазначав, що тимчасово проживає у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії (а. с. 2-4, 7).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово, реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Реєстрація ОСОБА_3 за адресою проживання спадкодавця на час відкриття спадщини може свідчити, що це жиле приміщення могло бути постійним місцем його проживання.

У оскаржуваному рішенні з приводу того, за якою адресою позивач постійно проживав на час відкриття спадщини ніякого висновку не зроблено.

Зазначені обставини мають значення для правильного вирішення спору, оскільки при встановленні простійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини він вважається таким, що прийняв її, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу).

Отже при доведеності постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини він вважається таким, що прийняв її, а, відповідно, в такому випадку підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук