Справа № 462/4626/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю перекладача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

встановив:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2012 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, вони мають різні погляди на життя та майбутнє, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не хоче розуміти проблеми, не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Крім цього просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею, за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що в них з відповідачем протягом останніх двох років виникали постійні конфлікти, непорозуміння, оскільки чоловік пізно приходить додому, часто зловживає алкоголем, у зв'язку з тим вони з жовтня 2014 року проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують сімейних відносин. Категорично наполягає на тому, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, вона втратила до відповідача хороші почуття. Вважає, що визначення місця проживання дитини разом з нею відповідатиме інтересам дитини, оскільки вона піклується про її фізичний, моральний та духовний розвиток, вона спроможна забезпечити доньку всім необхідним. Просить позов задовольнити.

Відповідач проти розлучення не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із ОСОБА_2 не склалося, і підтвердив, що вони із позивачем з жовтня 2014 року проживають окремо один від одного, сімейних відносин з того часу не підтримують, тому просить шлюб розірвати. При цьому не заперечив щодо визначення місця проживання доньки з матір'ю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 21.01.2012 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 12 (а.с.4), від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з жовтня 2014 року, не підтримують сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства.

З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає.

Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання доньки разом з нею, то така підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1, 2 ст.161 СК України у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має постійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991 р.), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зі змісту ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Судом встановлено, та підтверджується копією паспорта, що ОСОБА_3 є громадянином США (а.с.19).

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10408392 від 17.04.2006 року вбачається, що ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу Р.№1105 від 07.04.2006 року на праві власності належить квартира по АДРЕСА_1 (а.с.21, 22), де, як встановлено, вона проживає з донькою ОСОБА_4 і де дитині забезпечені усі належні умови для проживання і виховання. Дитина доглянута, мати належним чином її виховує, забезпечує усім необхідним, що визнав в суді батько дитини, відтак, з огляду на положення ст.61 ЦПК України, дані обставини доказуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що позивач забезпечена житлом з нормальними соціально-побутовими умовами, піклується про стан здоров'я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та беручи до уваги необхідність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини як дівчинки, суд вважає, що за даних обставин, позитивний приклад матері, її турбота, увага, розуміння є чи не найбільшою складовою гідного життя дівчинки в майбутньому, а відтак необхідно визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, проти чого не заперечує батько дитини.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 21 січня 2012 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 12.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.