печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1300/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Гладун Х.А.,

при секретарі - ,Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу а позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, про визнання зобов'язання поруки,

В С Т А Н О В И В :

у січні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати припиненим зобов'язання поруки за Договором поруки № 014/8051/74/56761 від 15.06.2007 р., укладеному з Відповідачем.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 15.06.2007 року між нею та Відповідачем було укладено договір поруки, згідно умов якого вона зобов'язалась перед Відповідачем відповідати в повному обсязі за виконання зобов'язань боржника - третьої особи, що виникають з умов Кредитного договору № 014/8051/74/56761 від 15.06.2007 р. .

В жовтні 2014 р. їй стало відомо, що 05.06.2007 р. третя особа та Відповідач уклали додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, яку вона не підписувала, та за умовами якої, на думку Позивача, збільшився обсяг її відповідальності, що згідно ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання поруку припиненою.

В ході розгляду справи Позивач доповнив підстави позову та зазначив, що Відповідачем пропущений строк пред'явлення вимоги до поручителя, так як, Позичальник припинив сплату належних платежів у квітні 2014 р., тоді як письмову вимогу про сплату заборгованості Відповідач направив на її адресу 08 жовтні 2014, яка отримана нею наприкінці жовтня 2014 р., що у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України є також підставою припинення договору поруки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Також подав заяву про застосування судом строку позовної давності.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (Відповідач) та Третьою особою (Позичальник, Боржник) було укладено Кредитний договір № 014/8051/74/56761, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 81200 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами 13,75% річних та з кінцевим строком повернення 15.06.2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за вказаним кредитним договором, 15.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Відповідач та Позивачем було укладено договір поруки, за яким останній зобов'язався у випадку невиконання Позичальника взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору нести солідарну відповідальність перед Банком в повному обсязі, що і Боржник по борговим зобов'язанням за Кредитним договором № 014/8051/74/56761, включаючи сплату основного боргу, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, можливих збитків та виконати інші умови Кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням Третьою особою, взятих на себе за Кредитним договором зобов'язань, а саме, зі сплати процентів, Відповідач 08.10.2014 пред'явив Позивачу вимогу про погашення наявної заборгованості за процентами у розмірі 10472,90 доларів США та пені.

Обґрунтовуючи позов, позивач просить визнати зобов'язання за договором поруки припиненими у зв'язку з тим, що внаслідок укладення додаткової угоди № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сума заборгованості за кредитом збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості, яку вона не підписувала, що на думку позивача призводить до збільшення обсягу її відповідальності.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В обґрунтування доводів заяви про застосування судом строків позовної давності сторона відповідача посилається на те, що про укладення Додаткової угоди № 1 від 05.06.2009 р. Позивач мав бути обізнаний, оскільки умовами Договору поруки на нього покладений обов'язок самостійного контролю дотримання та своєчасного виконання Боржником своїх зобов'язань перед Банком, тоді як з позовну заяву до суду подано лише січні 2015 р., тобто з пропуском строку встановленого ст.. 257 ЦК України.

В заперечення щодо таких доводів сторона позивача повідомила, що про наявність такої Додаткової угоди їй стало відомо з отриманої в жовтні 2014 р. вимоги про сплату заборгованості Після отримання відмови Відповідача у визнанні договору поруки припиненим у грудні 2014 р. Позивач звернувся за захистом порушеного свого права до суду в січні 2015 р.

Оскільки, стороною Відповідача інше достовірно не доведено, суд дійшов висновку про безпідставність заяви про застосування судом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У постанові Верховного Суду України (справа 6-73цс12) висловлена правова позиція, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно з ст. 360-7 ЦПК України. Припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Як роз'яснено у п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Таким чином, закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умовами збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою.

При цьому, зміна зобов'язання може відбуватись не лише шляхом внесення змін в договір, а й у відповідності до умов даного договору. В такому випадку має місце зміна зобов'язання не у зв'язку з внесенням змін в договір, а внаслідок використання суб'єктивного права, передбаченого умовами зобов'язання на таку зміну правовідношення іншою стороною, що і відбулося в даному випадку, так як банк скористався своїм правом, яке було передбачено в кредитному договорі.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом п. 1 ч. 2. ст. 11 ЦК України підставою виникнення зобов'язання є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно умов вищевказаного Кредитного договору позичальник повинен повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 15.06.2027 р. Процентна ставку за користування кредитом складає 13,75%. Серед іншого, позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі в день сплати ануїтетних платежів згідно Графіку погашення кредиту. Також сторонами угоди погоджено порядок зміни процентної ставки. При цьому сторонами договору погоджено, що всі зміни до нього оформлюються додатковими угодами, які стають невід'ємною частиною Договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Сторонами був укладений договір поруки, за умовами якого Позивач взяв на себе перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням Позичальника за Кредитним договором № 014/8051/74/56761, включаючи сплату основного боргу, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, можливих збитків та виконати інші умови Кредитного договору.

Додатковою угодою №1 від 15.06.2007 р. до Кредитного договору сторони домовились, серед іншого, що фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості, та тимчасово на період з 05.06.2009 р. до 05.06.2010 р. змінено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12,5 %, зменшено розмір щомісячного платежу по сплаті суми Кредиту та змінено строк його сплати відповідно до Графіку повернення Кредиту.

Доводи Позивача, що з укладенням вищевказаної Додаткової угоди до Кредитного договору збільшився обсяг кредитних зобов'язань є необґрунтованим, оскільки, внесення таких змін було передбачено умовами Кредитного договору з яким був ознайомлений і Боржник і Поручитель в день підписання договорів кредиту та поруки. Крім того, зі змісту додаткової угоди вбачається, що розмір процентної ставки в період з 05.06.2009 р. до 05.06.2010 р. зменшено, а також зменшено суму ануїтетних платежів, тобто в цей період обсяг відповідальності боржника та поручителя, порівняно з умовами кредитного договору на час його укладення навіть зменшився, що не свідчить по збільшення обсягу відповідальності, без згоди поручителя, оскільки суду не були наведені будь-які розрахунки чи доводи, на підставі яких можна було дійти висновку, що загальний обсяг коштів, які повинен сплатити боржник та поручитель з урахуванням додаткової угоди буде більшим, порівняно з тим про який сторони домовились .

Пунктом 1.5. Договору поруки Поручитель підтвердив, що він ознайомлений з положеннями Кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов'язаннями.

З врахуванням наведеного змісту договорів, зобов'язання поручителя виникло на підставі, як договору поруки, так і кредитного договору, і зміст зобов'язання також відображений умовами обох договорів.

Тобто ті зміни, які були зафіксовані в додатковій угоді, на які посилався Поручитель, були погоджені як з боржником так і з поручителем, ще під час укладання кредитного договору та договору поруки, а тому відсутні підстави вважати, що відбулася зміна зобов`язань.

Таким чином доводи позивача про збільшення обсягу відповідальності без її згоди є безпідставними, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Крім того, позивач посилається, що Відповідач пред'явив вимоги до неї як Поручителя з пропуском шестимісячного строку від дня настання строку основного виконання зобов'язання.

Разом із тим, з такими вимогами суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як убачається з роз'яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Крім того, згідно роз'яснень Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 року, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п.4.1 договору поруки сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором. Відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі,Також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вже вказано вище умовами договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання позичальником в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Також за умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у визначеному договором розмірі, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, плати за проведення розрахунків, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки, умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Згідно виписки по особовому рахунку, яка є первинною бухгалтерською документацією, останній платіж із сплати відсотків за користування кредитом Боржник здійснив 22.04.2014 р.

Вимога Відповідача про виконання грошових зобов'язань, адресована Позивачу як Поручителю, датована 08.10.2014, тобто в межах шестимпдфісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 455 ЦК України.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що Відповідачем не пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, відтак відсутні відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України підстави для визнання поруки припиненою. Позивачем суду інші дані та докази на спростування вказаної обставини не надані, іншого договором поруки між сторонами не визначено та судом не встановлено.

Згідно зі ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довела, що діями відповідача порушені її права та інтереси, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 6, 10, 11, 57-60, 169, 208, ч.1-3 ст.209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, про визнання зобов'язання поруки припиненим - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун