АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Невідомої Т.О.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима ІванаСергійовича про примусове проникнення до житлового приміщення ОСОБА_2;

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5

на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 06 серпня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 06.08.2015 року задоволено подання державного виконавця. Надано дозвіл головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадиму І.С. на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, що належить божнику за виконавчим провадженням - ОСОБА_2

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання. Посилається на її незаконність, порушення судом норм процесуального права. Апелянт зазначає, що оскільки передбачене законом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки судом не ухвалювалось, державний виконавець не вправі в межах виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором самостійно зняти заборону на відчуження майна, накладену нотаріусом, та здійснювати його оцінку та реалізацію. Отже, будь-які дії з опису, оцінки та реалізації цього майна у межах виконавчого провадження, що відкрито на підставі рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 є незаконними.

Крім того апелянт вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 06.08.2015 року постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки ОСОБА_2 не був повідомлений про час та місце розгляду справи і справу було розглянути в його відсутність і без його відома. Судом було порушено його право на участь у судовому засіданні, що позбавило його можливості під час слухання справи висловити свої доводи, надати пояснення та заперечення проти подання.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в ній. Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадим І.С., ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Державний виконавець не повідомив суду причини своєї неявки в судове засідання. Колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч. 2 ст.305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ВДВС України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-616/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 15.03.2012 року на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 121 355,74 доларів США, що еквівалентно 16 146 487,08 грн., судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат з ІТЗ розгляду справи в сумі 250,00 грн., а всього підлягає стягненню 16 148 437,08 грн.

Як вбачається з копії договору іпотеки від 01.03.2007 року ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 і зазначена квартира передана ним в іпотеку ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» в порядку забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Боржник ОСОБА_2 неодноразово знайомився з матеріалами виконавчого провадження (а.с.7,50), державним виконавцем на адресу боржника направлялись повідомлення та вимоги щодо допуску державного виконавця до приміщення для проведення опису майна (а.с.38,42,44), але ОСОБА_2 перешкоджає вчиненню виконавчих дій та не виконує законні вимоги державного виконавця, що підтверджується актами державного виконавця від 03.06.2015 року та від 11.06.2015 року (а.с.41,43).

Таким чином, ОСОБА_2 недобросовісно користується наданими йому правами, що тягне за собою порушення строків виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено вказане подання, оскільки боржник перешкоджає вчиненню відповідних виконавчих дій з метою проведення опису, не надаючи доступу державному виконавцю до арештованого майна з метою виконання рішення суду.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За таких обставин, розгляд судом даного подання за відсутності боржника відповідає вимогам норм процесуального права та не порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не довів суду того, що зазначеною ухвалою суду порушуються його права, як власника даної квартири. Дійсно йдеться про виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, але дана обставина не свідчить про відсутність підстав для надання судом державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором виконується державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання апелянта на те, що відсутні передбачені законом підстави для надання державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до його житла не заслуговують на увагу суду, оскільки рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором не виконано і дії державного виконавця, щодо звернення до суду з даним поданням, повністю відповідають діючому законодавству.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про надання дозволу державному виконавцю на примусове проникнення до вищевказаного житлового приміщення з метою опису та арешту майна боржника.

Оскаржувану ухвалу постановлено з додержанням вимог закону, підстави для скасування зазначеної ухвали і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: