Справа № 591/7190/14-ц
Провадження № 2/591/74/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого-судді Янголя Є.В., при секретарі Журба А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, Сумської міської ради та Дочірнього підприємства „Паркінг" Комунального оптово-роздрібного підприємства „Дрібнооптовий" Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови м. Суми Лисенка О.М. від 11.08.2014 року № 264-к „Про звільнення ОСОБА_1", поновлення його на роботі на посаді директора Дочірнього підприємства „Дрібнооптовий" Сумської міської ради та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного між ним та Сумською міською радою контракту з грудня 2013 року працював на посаді директора ДП „Паркінг" Комунального оптово-роздрібного підприємства „Дрібнооптовий" Сумської міської ради. 06.08.2014 року в кабінеті заступника Сумського міського голови ОСОБА_4 він підписав заву про звільнення з посади за угодою сторін, складеною власноручно його дружиною під психологічним тиском ОСОБА_4, однак при цьому вважав, що підписує заяву про надання відпустки. На підставі вказаної заяви згідно розпорядження міського голови м. Суми Лисенка О.М. від 11.08.2014 року його було звільнено з займаної посади з 12.09.2014 року. Вважає звільнення не законним, так як заява була складена під тиском його дружиною та в нього не було волевиявлення на припинення контракту. В зв'язку з незаконним звільненням просить стягнути на його користь заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що 06.08.2014 року його викликав заступник Сумського міського голови ОСОБА_4 та запропонував написати заяву на звільнення, на що він відмовився. Після цього він мав розмову з міським головою, під час якої останній також казав йому, щоб писав заяву на звільнення, бо помінялась влада. Потім в цей же день йому зателефонував ОСОБА_4 і запросив до себе в кабінет на розмову. На той час він погано себе почував, приймав заспокійливе і тому пішов до заступника голови на співбесіду разом з жінкою, яка також працювала в ДП „Паркінг". В кабінеті в присутності дружини ОСОБА_4 спонукав його написати заяву на звільнення, погрожував проведенням перевірок та порушенням кримінальних справ, однак він не погодився. Також в кабінеті йшла розмова про його відпустку. Він попрохав дружину написати за нього заяву про відпустку, оскільки та сиділа за столом ближче до заступник міського голови та він себе погано почував. Дружина власною рукою написала дві заяви, які він особисто підписав, при цьому він вважав, що обидві заяви це заява про надання відпустки в двох екземплярах. Як пізніше з'ясувалося, одна з підписаних заяв була заявою про звільнення за угодою сторін, однак при її підписанні він цього не знав, йому про це ніхто не казав і він вважав, що підписує другий екземпляр заяви про відпустку. Потім через деякий час йому дружина пояснила, що написала заяву про звільнення, так як побоялася погроз. На підставі підписаних ним заяв двома різними розпорядженнями міського голови від 11.08.2014 року йому була надана відпустка з 11.08.2014 по 11.09.2014 року та його було звільнено з посади з 12.09.2014 року. Оскільки він не мав намір припиняти свою трудову діяльність, він під час відпустки кілька разів виходив на роботу для підписання тих чи інших документів, а 11.09.2014 року звернувся до Сумського міського голови з заявою, в якій зазначав, що не писав заяви про звільнення за угодою сторін та просив допустити його до роботи. Фактично він виконував свої обов'язки до 15.09.2014 року, коли його повідомили про звільнення. Трудову книжку отримав 24.09.2014 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов також підтримав, вважає, що відповідачами в судовому засіданні не доведено правомірність звільнення ОСОБА_1 та пояснив, що звільнення останнього відбулося всупереч його волевиявленню.

Представник відповідачів Сумського міського голови Лисенка О.М. та Сумської міської ради позов не визнала, пояснила, що позивач був звільнений уповноваженою особою згідно п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви, яку особисто підписав ОСОБА_1 12.09.2014 року начальник відділу кадрів ОСОБА_5 особисто телефонувала позивачу та повідомила, що в зв'язку зі звільненням його трудова книжка оформлена і він має з'явитись до відділу кадрів для її отримання. Також пояснила, що на позивача ніхто тиску не чинив і в обґрунтування цього посилається на покази в якості свідка ОСОБА_4, також зазначила, що про наявність домовленості про звільнення позивача свідчить його підпис в поданій заяві. Посилання позивача на те, що він був під впливом лікарських препаратів спростовує тим, що згідно наданого рецепту останній вживав „Персен", однак цей препарат не містить сильнодіючих препаратів, також вважає, що позивач не довів факту вживання цього препарату.

Представник відповідача ДП „Паркінг" Комунального оптово-роздрібного підприємства „Дрібнооптовий" Сумської міської ради позов також не визнав, вважає, що звільнення ОСОБА_1 відповідає чинному законодавству.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши докази по справі вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та Сумською міською радою контракту, з грудня 2013 року позивач працював на посаді директора ДП „Паркінг" Комунального оптово-роздрібного підприємства „Дрібнооптовий" Сумської міської ради (а.с. 50, 59-67). Пунктом 5.2.2 Контракту передбачено, що він може бути припинений за угодою сторін.

06.08.2014 року в кабінеті заступника міського голови ОСОБА_4 позивач підписав написану від його імені його дружиною ОСОБА_6 заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін згідно ст. 36 п.1 КЗпП України з 12.09.2014 року (а.с. 54).

ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав, що на вказаній заяві мається його підпис.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, дійсно вказану заяву вона написала власноручно від імені свого чоловіка ОСОБА_1

Також позивачем була підписана заява про надання щорічної оплачуваної відпустки з 11.08.2014 року по 11.09.2014 року (а.с. 52), на підставі якої 11.08.2014 року міським головою було видано розпорядження № 270-в про надання відпустки ОСОБА_1 в період з 11.08.2014 року по 11.09.2014 року (а.с. 51).

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 06.08.2014 року, в його присутності, в кабінеті міського голови, останній та позивач досягли домовленості про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін. Після цього вони перейшли до його кабінету, де ОСОБА_1 підписав написану від його імені його дружиною ОСОБА_6 заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін згідно ст. 36 п.1 КЗпП України з 12.09.2014 року. При цьому він ніяких погроз ні позивачу ні його дружині не висловлював. Вказану заяву позивач зразу при ньому прочитав а потім підписав. Також була написана заява про надання відпустки, яку позивач також підписав.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_7 суду пояснила, що 06.08.2014 року, після того, як ОСОБА_1 повернувся від міського голови, чула особисто під позивача, що він написав заяву про звільнення.

На підставі заяви про звільнення згідно розпорядження міського голови м. Суми Лисенка О.М. від 11.08.2014 року № 264-к ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 12.09.2014 року (а.с. 13, 53). Вказана обставина також підтверджується копією трудової книжки (а.с.17-19).

В день звільнення позивачу був направлений лист з проханням отримати трудову книжку в зв'язку зі звільненням (а.с.55-56, 204).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що в день звільнення особисто телефонувала позивачу та повідомила, що в зв'язку зі звільненням його трудова книжка оформлена і він має з'явитись до відділу кадрів для її отримання.

Також 11.08.2014 року міським головою м. Суми Лисенко О.М. було видано розпорядження № 265-к про покладення обов'язків директора ДП „Паркінг" на ОСОБА_8 з 11.08.2014 року в зв'язку з відпусткою ОСОБА_1 та подальшим його звільненням (а.с. 16, 108).

Правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані ст. 36 п.1 КЗпП України.

Враховуючи викладене суд вважає, що відповідачами доведено, що між ОСОБА_1 та міським головою м. Суми була досягнута домовленість про припинення трудових відносин за угодою сторін, позивач був звільнений уповноваженою особою та у встановленому законом порядку, а тому позов задоволенню не підлягає.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на покази свідка ОСОБА_6, яка в судовому засіданні пояснила, що 06.08.2014 року, в кабінеті заступника міського голови ОСОБА_4, в результаті психологічного тиску та під диктовку останнього від імені свого чоловіка написала заяву про його звільнення, також написала заяву про відпустку. Під час написання цих заяв позивач знаходився в цьому ж кабінеті, однак сидів в дальньому кутку, мав хворобливий стан і не чув, як ОСОБА_4 диктував заяву про звільнення. Після цього ОСОБА_1 підписав обидві заяви, однак він вважав, що підписав два екземпляри заяви про надання відпустки, коли підписував заяву про звільнення, то не читав її. Про те, що позивач підписав заяву про звільнення, вона сказала останньому через кілька днів в серпні 2014 року.

Проаналізувавши такі покази суд вважає, що вони не відповідають обставинам справи, так як суперечать та спростовуються іншими доказами по справі, зокрема показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Також заяви про надання відпустки та про звільнення (а.с. 52, 54) різняться за формою, а тому позивач при їх підписанні повинен був розуміти, що підписує різні заяви.

Покази свідка ОСОБА_6 є сумнівними і в частині, що позивач не чув, як ОСОБА_4 диктував заяву про звільнення, зважаючи на те, що ОСОБА_1 знаходився при цьому в кабінеті, а ОСОБА_4 зі слів свідка чинив такий тиск, що вона побоюючись за чоловіка написала заяву про звільнення.

Крім того суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_6, так як вона є певною мірою зацікавленою особою, оскільки є дружиною позивача.

Також суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що він був під впливом лікарських препаратів, а саме вживав лікарський засіб „Персен", однак цей препарат не містить сильнодіючих препаратів, крім того на думку суду позивач не довів факту вживання цього препарату.

Враховуючи все вище наведене пояснення позивача в частині, що при підписанні заяви про звільнення він не читав її та не розумів її змісту на думку суду не відповідають обставинам справи.

Не надано позивачем також доказів щодо наявності погроз зі сторони міського голови чи його заступника.

Посилання позивача на його заяви про поновлення на роботі, подані до Сумського міського голови після досягнення домовленості про його звільнення та після видачі розпорядження про його звільнення (а.с. 8, 15) суд не може прийняти до уваги, оскільки таке працевлаштування можливе тільки після досягнення нової домовленості про працевлаштування. Такі заяви суд розцінює як намір працевлаштуватися, однак вони не скасовують попередньої домовленості про звільнення.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особою яка була присутня при оголошенні рішення суду протягом 10 днів з дня його оголошення а особою яка не брала участі в розгляді справи протягом 10 днів з дня отримання копії рішення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлений 17.01.2015 року.

Суддя Янголь Є.В.