Провадження № 22-ц/773/508/15 Категорія: 31 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вироком Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2014 року відповідач ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу (далі - КК) України. Цим вироком він визнаний винним у тому, що 12 жовтня 2013 року о 20 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки "Мітсубіші Ланцер", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись зі сторони міста Володимир-Волинського у напрямку вулиці Львівської у місті Луцьку, поблизу будинку № 57 по вулиці Володимирській порушив вимоги Правил дорожнього руху і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7, який від отриманих травм помер.

Позивачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є дітьми померлого. Смерть батька завдала їм тривалих душевних страждань, негативно відобразилася на їх здоров'ї та поведінці, призвела до вимушених змін у їх житті, тобто їм заподіяна моральна шкода.

Крім того, ОСОБА_1, дружина померлого, дотримуючись православних традицій, 12 жовтня 2014 року провела обряд роковин по смерті чоловіка, на що витратила 3981 грн.

З врахуванням викладеного, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_4 в особі його матері ОСОБА_1 по 130000 грн. завданої моральної шкоди і відшкодувати ОСОБА_1 витрати в сумі 3981 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь неповнолітнього ОСОБА_4, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1, на відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_5 по 500 грн. витрат на правову допомогу кожному.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і закрити провадження у справі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

В запереченні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_2 просять відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін, зазначаючи про безпідставність доводів скарги.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

На підставі досліджених доказів судом першої інстанції встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно з цим вироком ОСОБА_6 12 жовтня 2013 року, керуючи технічно справним автомобілем марки "Мітсубіші Ланцер", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Володимирській в місті Луцьку, проявив безпечність і неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів до зменшення швидкості та зупинки автомобіля, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7, який переходив дорогу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітки, від яких помер (а. с. 4-5).

Даний вирок набрав законної сили після його перегляду Апеляційним судом Волинської області 21 березня 2014 року (а. с. 6-7).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_5 та неповнолітньому ОСОБА_4, які є дітьми померлого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7, винними протиправними діями відповідача ОСОБА_6 заподіяна моральна шкода, яка полягає в отриманні психологічної травми у зв'язку із смертю батька, у значних душевних стражданнях, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд також врахував, що шкода завдана відповідачем внаслідок вчинення ним необережного злочину, він щиро розкаявся, добровільно відшкодував шкоду у значному розмірі дружині померлого, має на утриманні неповнолітню дитину і дружину, яка вагітна. Виходячи з наведеного та засад розумності і справедливості, судом визначено до відшкодування по 50000 грн. кожному з дітей потерпілого.

Рішення в частині відмови в позові про відшкодування матеріальної шкоди суд обґрунтував, зокрема посиланням на ч. 1 ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

З наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку-замовлення поминального обіду в кафе "Келих" від 12 жовтня 2014 року вбачається, що сума замовлення становить 3981 грн. (а. с. 13). Однак даний документ належним чином не виданий та не завірений. Тому суд не прийняв його до уваги.

Виходячи з наведеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано задовольнив частково позов про відшкодування моральної шкоди та відмовив у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Розмір відшкодування понесених позивачами витрат на правову допомогу визначений судом в загальній сумі 1000 грн. з врахуванням обсягу такої допомоги, кількості судових засідань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про невідповідність позовної заяви вимогам п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, згідно з якими позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 на свій розсуд виклали обставини, якими вони обґрунтували свої вимоги, а саме - вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинула близька їм людина, зазначили докази на підтвердження цих обставин - вирок Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2014 року (а. с. 1-3). Неповнота, на думку відповідача чи його представника, викладу у позовній заяві обставин справи та доказів, які їх підтверджують, не може бути підставою для відмови у здійсненні передбаченого ст. 3 ЦПК України права особи на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів. Крім того, закон містить цілий ряд правових механізмів для усунення такої неповноти (зокрема, ст. ст. 10, 11, 27, 60, 130, 131, 168, 176, 179, 185 ЦПК України).

Стосовно доказів та обставин, що підтверджують характер і обсяг страждань, які зазнали позивачі, то відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню.

Колегія суддів вважає, що факт заподіяння душевних страждань дітям у зв'язку із смертю їх батька, є загальновідомим. Характер, обсяг і тривалість цих страждань обумовлені тим, що батько для дитини є найближчою і найдорожчою людиною, втрата якої є безповоротною, безстроковою і непоправною. Якщо ця втрата викликана вчинення злочину іншою особою, то даний факт багаторазово підсилює і примножує страждання рідних померлого.

При обґрунтуванні розміру відшкодування моральної шкоди суд не брав до уваги і не посилався на висновок ЛКК № 28 від 28 січня 2015 року про перебування неповнолітнього ОСОБА_4 на диспансерному обліку у невропатолога та про причинний зв'язок цього зі смертю його батька. Тому посилання на дану обставину в апеляційній скарзі є безпідставним.

Те ж саме стосується і посилання апелянта на доводи позивачів про необхідність працевлаштування ОСОБА_5 після закінчення технікуму та відсутності у нього коштів для подальшого навчання.

Судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, згідно з якою суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В обґрунтування такої позиції представник відповідача зазначив, що вищезгаданим вироком Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2014 року (а. с. 4-5), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 березня 2014 року (а. с. 6-7), вже вирішено цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 (дружини померлого) і на її користь з ОСОБА_8 стягнуто 60000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Однак, як вбачається з наведених процесуальних документів суду, цивільним позивачем у кримінальному провадженні виступала одна ОСОБА_1 і суд вирішив лише її позов. Ні діти померлого, ні їх законний представник не заявляли у кримінальному провадженні позов про відшкодування їм заподіяної смертю батька моральної шкоди, а суд таких вимог не вирішував. Тому встановлені п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України підстави для закриття провадження в даній справі відсутні.

В той же час, як зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України діти померлого мають самостійне право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх батька.

Той факт, що для відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_6 на ім'я своєї дружини отримав кредит у банківській установі та в повній мірі відшкодував дружині померлого моральну шкоду, визначену вироком суду, не має правового значення для вирішення даного спору, в якому позовні вимоги до відповідача пред'явлені іншими особами, що також мають право на відшкодування завданої їм шкоди. Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування суд врахував, що відповідач відшкодував у значному розмірі шкоду, заподіяну дружині померлого.

Також судом враховано, що ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину і дружину, яка вагітна.

Саме по собі проживання відповідача разом з хворою матір'ю не є підставою для звільнення його від відповідальності за завдану ним шкоду. Крім того, апелянт не повідомив і не надав доказів того, яким чином наведена обставина впливає на матеріальне становище відповідача та обсяг його відповідальності.

Не є підставою для звільнення від відповідальності і факт безробіття ОСОБА_6 та відсутності у нього постійного заробітку. Доказів про наявність у нього об'єктивних перешкод у працевлаштуванні він суду не надав.

Що стосується доводів апелянта про його неплатоспроможність ОСОБА_6 та його скрутне матеріальне становище, то за правилами ч. 4 ст. 1193 ЦК України дана обставина не може бути підставою для зменшення розміру відшкодування у випадках, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Проживання батька позивачів ОСОБА_7 до дня його смерті не разом зі своєю родиною та його поведінка в побуті не можуть бути доказами перебільшення заявлених позивачами вимог, оскільки незалежно від вказаних обставин втрата дітьми свого рідного батька беззаперечно завдає їм безмежних душевних страждань і є непоправною.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, постановленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: