АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/8407/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1884/15
УХВАЛА

27 жовтня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Фанди В.П.,

при секретарі: Лапку Ю.В.

з участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 липня 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначали, що в результаті ДТП ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5.

Посилаються на те, що моторно (транспортне) страхове бюро України не повністю виплатило суму страхового відшкодування та відмовляється повернути в добровільному порядку.

У зв'язку з цим, та після збільшення вимог, позивачі просили суд стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 21910 грн., моральну шкоду в розмірі 2550 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 8940,95 грн., 3% річних - 837,38 грн., індекс інфляції - 12333,92 грн.; стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2550 грн..

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 21910 грн., пеню за прострочку виплати 8940, 95 грн., 3% річних 837,38 грн., індекс інфляції 12333,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 2550 грн..

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2550 грн..

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Стефанишин С.Л. Категорія: 30,32

Доповідач: Купельський А.В.

Не погоджуючись з таким рішенням, МТСБУ в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині стягнення з МТСБУ страхового відшкодування та закрити провадження у справі.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилається на те, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 липня 2015 року є неправосудним, оскільки існує рішення із вказаних правововідносин, яке набрало законної сили.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 звернувся з порушенням процедури звернення. Також вказує, що їм не було надано документального підтвердження витрат на поховання в сумі 21910 грн..

МТСБУ вказує, що відшкодування моральної шкоди ним є безпідставним, оскільки це обов'язок страховика; штрафні санкції розраховані невірно.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 41.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи у його присутності, відповідно до п. 13.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до п 23.1 вищезазначеного закону є шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Страховик, відповідно до ст. 988 ЦК України, зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4, який є учасником бойових дій, ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 22 години, керуючи транспортним засобом марки «HAZ 3302» в м. Хмельницькому від вул. Кармелюка до вул. Залізняка, по вул. П.Мирного, незважаючи на вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.3. Правил дорожнього руху України, яку перетинати забороняється, змінив напрямок руху, виконуючи маневр повороту ліворуч, та заїжджаючи з дороги в двір будинку № 31, не надав перевагу пішоходу ОСОБА_5 та здійснив наїзд на неї, в результаті чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких цього ж дня померла (а. с. 4).

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 30 жовтня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

З документів наданих до суду вбачається, що ОСОБА_3 витратив на поховання дружини 21910 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, а тому МТСБУ повинно відшкодувати матеріальну та моральну шкоду заподіяну позивачу.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Необґрунтованим є посилання апелянта, що існує рішення із вказаних правововідносин, яке набрало законної сили, тому повторне стягнення з них коштів є недопустимим.

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до МТСБУ та ОСОБА_4 про стягнення шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 червня 2013 року з МТСБУ на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду, пов'язаною із смертю потерпілої ОСОБА_5 в сумі 5910 грн. та моральну шкоду в сумі 2550 грн. та з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 47450 грн.(а. с. 17-18).

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 21 листопада 2013 року скасовано рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 червня 2013 року та ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 14000 грн. моральної шкоди, в решті позову ОСОБА_3 відмовлено (а. с. 19-20).

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд у 2013 році виходив з того, що ОСОБА_3 не звертався до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди.

Посилання апелянта, що ОСОБА_3 звернувся з порушенням процедури звернення, що їм не було надано документального підтвердження витрат на поховання в сумі 21910 грн. є безпідставним і спростовується матеріалами цивільної справи 686/3602/13-ц 2013 року, в якій уже на той час було подано вищезазначені документи. Зазначені документи були долучені до позовної заяви, яку отримав відповідач. Оскільки страховик не виплатив потерпілому навіть безспірні виплати, суд обґрунтовано стягнув на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування.

Суперечить вимогам ст. ст. 23, 1167 ЦК України та ст. ст. 9, 23 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" заперечення МТСБУ, що стягнення з них коштів на відшкодування моральної шкоди є безпідставним.

Заперечення апелянта, що штрафні санкції розраховані невірно - не підтверджено належними доказами, розрахунками.

З позовної зяви вбачається, що розрахунок пені проводиться з 10 березня 2014 року, а позовна заява подана 28 квітня 2015 року.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Аналогічні положення щодо зобов'язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума.

Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Дана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 6 червня 2012 року № 6-49 цс12.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду А.В. Купельський