Категорія: 59 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л.І.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

при секретарі - Кирилюку О. О.,

з участю:

прокурора - Супрунюк Т. А.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Прокурора міста Луцька в інтересах ОСОБА_3 до Луцького національного технічного університету, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, про зобов'язання проведення перерахунку стипендії та її виплати за апеляційною скаргою відповідача Луцького національного технічного університету на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

25 листопада 2014 року Прокурор м. Луцька в інтересах ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Луцького національного технічного університету (далі по тексту - ЛНТУ) про зобов'язання проведення перерахунку стипендії та її виплати.

Позов мотивовано тим, що проведеною міською прокуратурою перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 навчається за державним замовленням на четвертому курсі Луцького національного технічного університету на факультеті бізнесу за напрямом підготовки "Маркетинг" з 01.09.2011 року по теперішній час. З першого курсу навчання ОСОБА_3 отримує щомісячно академічну державну стипендію в розмірі мінімальної ординарної (звичайно) академічної стипендії, встановленому Кабінетом Міністрів України. Перевіркою також встановлено, що батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на момент вступу сина на навчання до ЛНТУ мав стаж роботи під землею тривалістю понад 15 років.

Оскільки батько ОСОБА_3 на момент вступу сина на навчання до ЛНТУ мав стаж роботи під землею понад 15 років, прокурор вважає, що ОСОБА_3 має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Проте розмір отримуваної ОСОБА_3 стипендії не відповідає розміру, встановленому ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці".

На підставі викладеного, прокурор просив стягнути з відповідача Луцького національного технічного університету в користь ОСОБА_3 14225,49 грн. не нарахованої та не виплаченої стипендії за період з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2014 року та зобов'язати відповідача проводити ОСОБА_3 виплату стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення ним навчання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з Луцького національного технічного університету в користь ОСОБА_3 14 225,49 (чотирнадцять тисяч двісті двадцять п'ять гривень сорок дев'ять копійок) грн. не нарахованої та невиплаченої стипендії за період з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2014 року. Зобов'язано Луцький національний технічний університет виплачувати ОСОБА_3 в подальшому стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", до закінчення ним навчання.

Вирішено питання про судові витрати.

Відповідач Луцький національний технічний університет подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

В ході апеляційного розгляду даної справи представник відповідача ОСОБА_1 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор Супрунюк Т. А. апеляційну скаргу не визнала та просила її відхилити як безпідставну.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача Луцького національного технічного університету підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_3 навчається за державним замовленням на четвертому курсі Луцького національного технічного університету на факультеті бізнесу за напрямом підготовки "Маркетинг" з 01.09.2011 року по теперішній час (а.с. 15).

Згідно наказів ректора № 1182-05-32 від 13.09.2011 року, № 227-05-34 від 15.02.2012 року, № 833-05-34 від 14.07.2012 року, № 293-05-34 від 06.02.2013 року, № 748-05-34 від 12.07.2013 року, № 215-05-34 від 16.01.2014 року та № 910-05-34 від 14.08.2014 року (а.с. 34-40) за весь період навчання з першого курсу навчання ОСОБА_3 отримує щомісячно академічну державну стипендію в розмірі, мінімальної ординарної (звичайно) академічної стипендії, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с. 16-17).

Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на момент вступу сина на навчання до ЛНТУ мав стаж роботи під землею тривалістю понад 15 років, що підтверджено довідкою ДП "Волиньвугілля" від 22.09.2014 року (а.с. 14) та копією трудової книжки ОСОБА_5 (а.с. 12-13). Крім того, ОСОБА_5 і на даний час працює на ВП "Шахта № 9 "Нововолинська" на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 6-го розряду дільниці № 1.

Відповідно п. 8 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про вищу освіту" формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечуються шляхом надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 2 ст. 62 Закону передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Стаття 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" не суперечить статті 3 Закону України "Про вищу освіту", у якій держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

ОСОБА_3, як синові шахтаря із стажем підземної роботи більше 15 років, з початку навчання повинна бути призначена стипендія в розмірі встановленого на кожен період часу прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте виплачувалась стипендія на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с. 16-17, 34-40).

Статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет на 2011 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.04.2011 року становить 985 грн., а з 01.12.2011 р. - 1004 грн.

Статтею 12 Закону України "Про Державний бюджет на 2012 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2012 року становить 1073 грн., з 01.04.2012 року - 1094 грн., з 01.07.2012 року - 1102 грн., з 01.10.2012 року - 1118 грн., з 01.12.2012 року - 1134 грн.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2013 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2013 року становить 1147 грн., а з 01.12.2013 р. - 1218 грн.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2014 року становить 1218 грн.

Водночас, згідно "прикінцевих положень" Законів України "Про Державний бюджет на 2011 рік", "Про Державний бюджет на 2012 рік", "Про Державний бюджет на 2013 рік" зупинялась дія інших законів та зазначалось, що ряд законів у цих роках застосовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України на кожен рік. Закон України "Про Державний бюджет на 2014 рік" таких законів не визначав. Проте Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці" не входив до переліку законів, дія яких була зупинена на 2011, 2012, 2013 рік, тобто ст. 5 цього закону була чинною протягом 2011 - 2014 років.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, та виходячи із розрахунку, наданого позивачем, за період з вересня 2011 року по 31 серпня 2014 року включно ОСОБА_3 необхідно було виплатити стипендію у розмірі 40 690 грн., що відповідає сумарному розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за означений період (а.с. 41-42).

Як стверджується довідкою про доходи № 639 від 05.11.2014 року (а.с. 15) ОСОБА_3 за вищевказаний період нараховано стипендію всього в розмірі 26 464,51 грн. (а.с. 16-17).

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що загальна сума недорахованої та невиплаченої стипендії ОСОБА_3 за період з вересня 2011 року по 31 серпня 2014 року включно становить 14 225,49 грн., із розрахунку: 40 690 грн. - 26 464,51 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Посилання відповідача на те, що кошти на виплату стипендії, зазначені у ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", Коледжу із бюджету не виділялись, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки виплата зазначених стипендій не поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, де навчається студент.

Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 р. № 882 "Питання стипендіального забезпечення" окремо не передбачена виплата стипендій соціальних чи академічних особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі, але у даному випадку він застосуванню не підлягає, оскільки звужує обсяг пільг для осіб, які підпадають під дію Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці". Закон має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, і саме він має застосовуватись.

За таких обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині зобов'язання відповідача виплачувати стипендію ОСОБА_3 у зазначеному розмірі в майбутньому, тобто після ухвалення судового рішення до закінчення ним навчання.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд під час ухвалення рішення з'ясовує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яка правова норма підлягає застосуванню.

В мотивувальній частині рішення зазначається чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, за захистом яких особи звернулися до суду, а якщо були, то які.

Виходячи зі змісту вищезазначених положень процесуального закону судовому захисту підлягають порушені права особи, а не можливість їх порушення в майбутньому, та судове рішення ухвалюється щодо прав особи, які порушені, невизнані або оспорені.

Отже, рішення суду в частині зобов'язання відповідача на майбутнє виплачувати кошти відповідно до встановлених в законі виплат не відповідає змісту законодавства, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

На час ухвалення оскаржуваного судового рішення Законом України від 28.12.2014 року № 79-XIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (ст. 26), крім інших, встановлено, що норми і положення статті 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача виплачувати в подальшому стипендію у розмірі прожиткового мінімуму у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Луцького національного технічного університету задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року в частині задоволення позову про зобов'язання відповідача виплачувати в подальшому стипендію в розмірі прожиткового мінімуму скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові прокурора міста Луцька в інтересах ОСОБА_3 про зобов'язання Луцького національного технічного університету виплачувати ОСОБА_3 в подальшому стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", до закінчення ним навчання відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: