Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/5110/14-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Зарицької Г.В., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційними скаргами ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 27 квітня 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 47/ФКВ-07 за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 21 200 доларів США до 26 квітня 2012 року зі сплатою 14,2 % річних, 16,2 % річних у разі невиконання позичальником вимог п.3.4.2 кредитного договору. Відповідно до кредитного договору повернення кредиту здійснюється відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування на позичковий рахунок шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника або шляхом внесення готівки до каси банку. Кредит повертається лише в тій валюті, в якій він був наданий. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між кредитором та ОСОБА_3 (Поручитель), ОСОБА_4 (Боржник), 27.04.2007 року укладено договір поруки № 47/Zфпор-07 відповідно до якого поручитель поручилась перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 47/ФКВ-07 від 27 квітня 2007 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», в тому числі за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_2 Останній, належним чином не виконує свої грошові зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість. Враховуючи вищевикладене, просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 439 796 грн. 52 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 264 101 грн. 37 коп., відсотки - 175 695 грн. 15 коп.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 95 355 грн. 62 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 70 422 грн. 42 коп., заборгованість по відсоткам - 24 933 грн. 20 коп. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення суду відмовивши в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 439 796 грн. 52 коп., вирішити питання щодо судових витрат, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції суперечить чинному законодавству і повністю порушує права кредитора.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином ( ст.599 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27 квітня 2007 року між ТОВ „Український промисловий банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 47/ФВК-07, та Додатковий договір до Кредитного договору № 47/ФВК-07, за яким ТОВ „Український промисловий банк" надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 21 200 доларів США зі сплатою 14,2 % річних за їх користування, строком на 60 місяців, з поверненням коштів відповідно до графіку та сплати процентів в строк до 26 квітня 2012 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором 27.04.2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 47/Zфпор-07, за умовами якого остання поручилася за виконання ОСОБА_2 його кредитних зобов'язань.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань.

Згідно вказаного договору ПАТ "Дельта Банк" набуло права вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ „Український промисловий банк" та ОСОБА_2.3 27.04.2007 року №47/ФВК-07, та договором поруки №47/Zфпор-07 від 27.04.2007 року на загальну суму 22 960,23 доларів США.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням ( стаття 516 ЦК України).

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не був повідомлений про заміну кредитора з ТОВ „Український промисловий банк" на ПАТ "Дельта Банк" спростовуються матеріалами справи. Так, про переуступку права вимоги ОСОБА_2 був повідомлений листом, направленим на його адресу 14 липня 2009 року. Крім того, ПАТ „Дельта банк" у 2012 році пред'являв позов до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був залишений без розгляду. З копії позовної заяви та заперечень проти позову вбачається, що відповідачам було відомо про переуступку прав вимоги по кредитному договору ПАТ „Дельта Банк".

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання по поверненню кредиту виконав не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунками банку та актом звірки № 1 від 02.07.2010 року.

Так, згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором за період з липня 2010 року по серпень 2014 року становить 439 796 грн. 52 коп., із них борг за кредитом - 264 101 грн. 37 коп. (21198,41 доларів США), заборгованість по відсоткам - 175 695 грн. 15 коп. (14102,38 доларів США). Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 не спростований та ним не надано доказів на підтвердження погашення боргу.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідінсть стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Правильним є рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Установлено, що строк дії договору встановлено до 26 квітня 2012 року.

Згідно із ч. 4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п.10 договору поруки № 47/Zфпор-07 від 27.04.2007 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем.

Частиною 1 ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Із договору поруки № 47/Zфпор-07 від 27.04.2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За таких обставин у ПАТ «Дельта Банк» виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості по кредитному договору № 47/ФВК-07 від 27 квітня 2007 року, починаючи з 27 квітня 2012 року, протягом наступних шести місяців.

Таку вимогу до поручителя банк пред'явив, однак, як вбачається з матеріалів справи, лише 11 вересня 2014 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_3, оскільки кредитор після настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя протягом шести місяців. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що після закінчення строку дії кредитного договору - 26 квітня 2012 року банк не мав права нараховувати відсотки за користування відповідачем кредитними коштами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Так, п. 2.6 кредитного договору укладеного 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту у період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Зазначений пункт договору у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.

Таким чином, проценти за кредитним договором нараховуютья до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань.

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року і відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_2 подав заяву про застосування строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж був здійснений ОСОБА_2 16 червня 2010 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим.

Матеріалами справи підтверджено, що за умовами кредитного договору №47/ФВК-07 від 27.04.2007 року погашення кредиту повинно здійснюватись ОСОБА_2 частинами кожного місяця, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Проте він перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків, останній платіж був здіснений ним 16 червня 2010 року, у той час як із даним позовом банк звернувся 11 веренся 2014 року.

А тому із застосуванням строку позовної давності до стягнення з відповідача ОСОБА_2 підлягає заборгованість за кредитом за період з вересня 2011 року по квітень 2012 року в розмірі 5 652, 56 доларів США та відсотки за період з вересня 2011 року по серпень 2014 року в сумі 8 824, 36 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу долара, вказаному банком у розрахунку заборгованості складає 70 422 грн. 42 коп. та 109 951 грн. 52 коп., а всього 180 373 грн. 94 коп.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог до відповідача ОСОБА_2 та стягнення судових витрат підлягає зміні. В решті судове рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2015 року в частині часткового задоволення вимог до ОСОБА_2 змінити, збільшити розмір стягнутої заборгованості за кредитним договором №47/ФВК-07 від 27.04.2007 року з 95 355 грн. 62 коп. до 180 373 грн. 94 коп., з яких заборгованість за кредитом 70 422 грн. 42 коп., заборгованість за відсотками - 109 951 грн. 52 коп. Збільшити розмір судового збору з 953 грн. 55 коп. до 1803 грн. 74 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді