АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/2601/14-ц Головуючий 1 інст. Лосєва Д.А.
Провадження 22ц/790/8081/14 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Котелевець А.В.,,Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - Васильченко Інни Вікторівни на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

18 лютого 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог (а.с. 83-84), просив стягнути солідарно з відповідачів заподіяну матеріальну шкоду у сумі 16 197,58 грн., понесені судові витрати у розмірі 1805,81 грн., крім того просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 5000 грн. та за сплачений ним судовий збір у зв'язку з цими вимогами розмірі 243,60 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що в результаті порушення ОСОБА_4 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України він, керуючи автомобілем BA3-21063, д/н НОМЕР_5, не вибрав безпечної швидкості руху і 30.05.2013 біля 22 год. 00 хв. в районі будинку №111-А по вул. Клочківський у м. Харкові допустив зіткнення з автомобілем «VW GOLF», д/н НОМЕР_4, належним ОСОБА_3

Постановою Дзержинського районного суду Харківської області від 25.06.2013 року ОСОБА_4 за вказаним фактом визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова суду набула законної сили.

Також ОСОБА_3 вказує, що в результаті незаконних дій ОСОБА_4 йому було пошкоджено автомобіль «VW GOLF», д/н НОМЕР_4, у зв'язку з чим йому була заподіяна матеріальна шкода. На момент зазначеної ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_4, з вини якого було заподіяна матеріальна шкода, відповідно до страхового полісу №АЕ/2334333 була застрахована ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія» і отже вона несе солідарну з ОСОБА_4 відповідальність за матеріальну шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу Позивача. Листом за №8639 від 11.12.2013 ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія» повідомила Позивача про прийняте нею рішення виплатити страхове відшкодування лише в розмірі 10 512, 58 грн. Із розміром страхового відшкодування він не погодився, оскільки відповідно до експертного висновку автотоварознавчого дослідження №7789 від 07.10.2013 ХНДІСЕ розмір відновлювального ремонту автомобіля «VW GOLF», д/н НОМЕР_4 складає 27 710,16 грн.

Таким чином, вважає позивач, ОСОБА_4, та ПрAT «Українська охоронно - страхова компанія»» зобов'язані як солідарні боржники відшкодувати йому за пошкодження автомобіля матеріальну шкоду у розмірі 27 710,16 грн.

Крім того, зазначає позивач, у зв'язку із пошкодженням його майна, ним були здійснені наступні витрати : 277,11 грн. судового збору за матеріальну шкоду; 705,60 грн. на оплату вартості авто товарознавчої експертизи; 23,10 грн. на оплату вартості телеграми - повідомлення про місце та час проведення експертом огляду пошкодженого автомобіля; 800 грн. на оплату наданих юридичних послуг, а загальний розмір судових витрат складає 1805,81 грн. Крім того, в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяна моральна шкода, яка обґрунтовується тим, що в результаті пошкодження автомобіля відбулось порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з родичами та знайомими, розмір яких він оцінює у сумі 2 500 грн., а також йому були заподіяні душевні страждання і тим, що внаслідок протиправних дій відповідача було суттєвим чином пошкоджене належне йому майно, яке знаходилось у його правомірному володіння, до ДТП автомобіль був практично в ідеальному стані, розмір грошового відшкодування цієї моральної шкоди він оцінює у сумі 2 500 грн. Таким чином, загальний розмір моральної шкоди складає 5 000 грн.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги також підтримав з підстав зазначених у позові та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні в частині позовних вимог саме до нього позов не визнав, пославшись на безпідставність пред'явлення позову до нього, так як його цивільно - правова відповідальність застрахована в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», а тому сума страхового відшкодування підлягає стягненню саме з них.

Представник відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у судове засідання не з'явився, надав суду свої заперечення (а.с. 39-43) та заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_7 пояснив, що матеріальний збиток, який завданий позивачу складає 19 198,90 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково: Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 10 292 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1444 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційні скарзі представник Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - Васильченко Інна Вікторівна просить суд, скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не звернув уваги на те, щ розмір страхового відшкодування має розраховуватися відповідно до звіту № 155/06/2013 р. який ніким не спростований, та не узяв до уваги, що ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було вчасно та в повній мірі виконано свій обов'язок, як страховика, встановлений п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того суд неправильно вирішив питання про судові витрати. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - Васильченко Інни Вікторівни підлягає частковому задоволенню, а рішення зміні, виходячи з наступного:

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на його користь 10292 грн., суд виходив з того, що ліміт відповідальності ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» становить 19198,90 грн., ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було сплачено позивачу 10512,58 грн., а том необхідно стягнути різницю за відрахуванням франшизи. Але з цим висновком погодитися не можна.

Згідно ч. 2, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 59, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 61, ч. 2, 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 988 ЦК України встановлено обов'язки страховика перед страхувальником, відповідно до них страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Також цією статтею визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2012 року між АТ «УОСК» та ОСОБА_8 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчується полісом № АЕ/2334333 (надалі - Поліс). За даним полісом застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду життю, здоров'ю та майну третіх осіб, заподіяну під час керування автомобілем ВАЗ 21063 з реєстраційним номером НОМЕР_6 будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах.

Строк дії договору було встановлено з 15 год. 00 хв. 25.12.2012 року до 24.12.2013 року (квлючно).

30.05.2013 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля Volkswagen Golf V, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_9

03.06.2013 року за вх. № ЦВ-2463 до АТ «УОСК» від ОСОБА_9 надійшла заява (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування.

07.06.2013 року за вх. № ЦВ-2572 до АТ «УОСК» від ОСОБА_4 надійшла заява (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.06.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 автомобіль позивача отримав пошкодження.

18.11.2013 року за вх. № 13570 АТ «УОСК» надійшла заява про страхове відшкодування від ОСОБА_3

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з АТ «УОСК» суми страхового відшкодування в розмірі 8686,32 грн., посилався на висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 7789 від 07.10.2013 року, який було надано Позивачем до суду на підтвердження своїх вимог та, відповідно, зроблений на його замовлення і за його рахунок.

Згідно згаданого висновку № 7789 від 07.10.2013 року матеріальний збиток, спричинений позивачу, як власнику пошкодженого авто, складає 19798,90 грн. і саме з цього розміру виходив суд першої інстанції, розраховуючи розмір страхового відшкодування.

Але з цим висновком суду погодитися не можна, оскільки суд не обґрунтував з яких причин звіт № 155/06/2013 р. дослідження спеціаліста - товарознавця від 10.07.2013 року не може братися до уваги при визначенні розміру страхового відшкодування.

Відповідно до п. 34.2. ст.. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом у даній сфері правовідносин, страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (п. 34.2. ст.. 34 Закону).

Пунктом 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що, якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Саме на виконання вимог п. 34.2. ст. 34 Закону, 12.06.2013 року АТ «УОСК» направило експерта для огляду пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Golf V, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визначення розміру збитків, про що складено протокол огляду транспортного засобу.

Отже АТ «УОСК» було вчасно та в повній мірі виконано свій обов'язок, як страховика, встановлений п.34.2 ст. 34 Закону.

16.07.2013 року за вх. № НОМЕР_3 «УОСК» отримало звіт № 155/06/2013 дослідження спеціаліста - товарознавця від 10.07.2013 року, згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Volkswagen Golf V, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 13256,50 грн., в т.ч. ПДВ.

Виходячи із вищезазначених норм Закону, АТ «УОСК» при прийнятті рішення про виплату потерпілому страхового відшкодування та при розрахунку розміру цього відшкодування керувалося виключно нормами спеціального закону, а тому використовувало виключно висновки незалежного професійного оцінювача до якого звернулося самостійно.

Звіт № 155/06/2013 ніким не спростований, а тому, не має підстав сумніватися у висновках, викладених у ньому.

Такої ж думки притримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі № 6-44646ск11 від 28.03.2012 року.

Так, згідно звіту № 155/06/2013 від 10.07.2013 року матеріальний збиток, завданий Позивачу, складає 13256,50 грн., в т.ч. з ПДВ.

В абзаці 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суму податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Зазначена норма статті 36 Закону також узгоджується з приписами п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п. «а» п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України та з позицією Державної податкової адміністрації України, яка викладена в листі від 31.08.2009 року за вих. № 10143/5/16-1816.

ОСОБА_3 перерахунок страхового відшкодування просив здійснити на власний рахунок і доказів про оплату ремонту суб'єкту, що є платником податку на додану вартість, не надав.

Але судом першої інстанції, при розрахунку страхового відшкодування ПДВ враховано не було.

Крім того, абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Франшиза згідно п. 5 Полісу встановлена в розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, 10.12.2013 року АТ «УОСК» за фактом вказаного ДТП прийнято рішення про виплату на користь Позивача страхового відшкодування у розмірі 10512,58 грн. (13256,50 грн. - 1000,00 грн. (франшиза) - 1743,92 грн. (ПДВ)), про що складено акт про настання страхового випадку № 12232.

Виплата страхового відшкодування була здійснена в повному обсязі на рахунок ОСОБА_3, що підтверджується платіжним дорученням № 2460 від 18.04.2014 року.

Отже, АТ «УОСК» з дотриманням всіх вимог чинного законодавства виплачено ОСОБА_3 належне йому страхове відшкодування в повному розмірі.

За таких обставин, на підставі ст.309 ЦПК України, ухвалене у справі судове рішення в частині задоволення позову про стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування та судових витрат, підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Судові витрати судова колегія вважає необхідним розподілити відповідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, а тому з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121, 80 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - Васильченко Інни Вікторівни - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 липня 2014 року - змінити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та судових витрат - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді:-