Справа № 209/5027/14-ц
Провадження № 2/209/146/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Вітязь Х.О.

за участі позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Житлово-будівельний кооператив №32 м. Дніпродзержинська, Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, ОСОБА_5, про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6, тері особи Житлово-будівельний кооператив №32, Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, в якому просить:

1) визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 25 березня 2012 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2;

2) визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., в порядку спадкування за законом.

На обґрунтування позову зазначила, що 06 березня 2009 року Баглійським відділом РАЦС зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_7. 25 березня 2012 року помер її чоловік ОСОБА_7. 20 квітня 2012 року Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №208/2012 після померлого ОСОБА_7 на підставі заяви №383 поданої від імені відповідача - ОСОБА_3. 06 червня 2012 року нею було подано заяву №548 про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_7 20 червня 2012 року співвідповідач ОСОБА_6 Олександровч також подав заяву №535 про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_7 17 червня 2014 року вона звернулась до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з питання видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2, але постановою нотаріуса від 17.06.2014 року № 2178/02-14 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутні правонаставлюючі документи на вищезазначену квартиру на ім'я спадкодавця. В постанові державний нотаріус ОСОБА_8 посилалася на лист від 09.04.2014 року № 505 наданий Обласним комунальним підприємтсвом "Дніпродзержинське бюро технічної інвентарізації", яким повідомлено, що згідно даних інвентаризаційної справи право власності на квартиру № 91, розташовану по пр-т Металургів, б. 32 станом на дату останньої реєстрації - 05.12.1994 року було зареєстровано за ОСОБА_5, на підставі довідки ЖБК № 25/94 від 29.11.2014 року, про що було видано реєстраційне посвідчення 05.12.1994 року. ОСОБА_5 була дружиною ОСОБА_7 від попереднього шлюбу укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 25.06.1976 року в Дніпровському відділі РАЦС. 10 вересня 1991 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 був розірваний Дніпровським відділом РАЦС, актовий запис № 429. Згідно архівного витягу, наданого Архівним управлінням м. Дніпродзержинська 02.09.2014 року № П-62/02-23, з протоколу № 4 від 17 квітня 1981 року засідання виконавчого комітету Дніпровської районної радди народних депутів м. Дніпродзержинська, рішенням від 27.03.1981 року № 161 "Об утверждении списка на получение жилья в жилищно-строительном кооперативе № 32 по пр. Металургов, 32" було затверджено список на отримання житлової площі в кооперативі № 32 по проспекту Металургів, 32, а загальний відділ зобовязаний оформити видачу ордерів на право поселення громадян. Згідно дотатку до зазначеного рішення ОСОБА_11 Сергіїна в складі сімї із 4 осіб була включена до списку на отримання житлої площі в ЖБК № 32. Згідно листа ЖБК № 32 від 09.07.2014 № 34 за даними домової книги № 1 порядковий номер № 166 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, був прописаний з 08.06.1981 року за адресою: м. Дніпродзержинськ, проспект Металургів, б. 32, кв. 91 та виписаний 20.04.2012 року по смерті. Пайовий внесок за квартиру був сплачений подружжям ОСОБА_7 у період перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів, у звязку з чим вказана кварира є їх спільним майном, а отже належна ОСОБА_7 ? частина квартири входить до складу спадщини.

Судом до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог, було залучено ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримувала заявлений позов та надала пояснення аналогічні обгрунтуванню позову. Пояснила також, що в період шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_7 він працював на двох роботах, утримував сімю, сплачував пайові внески за кооперативну квартиру. Після розірвання шлюбу в 1991 році, ОСОБА_7 проживав зі своєю матірю, а з 2003 року він жив разом з нею позивачкою, без реєстрації шлюбу. В 2005 році він пропонував їй вселитися в квартиру АДРЕСА_3, але вона не захотіла. З 2005 року вони проживали разом в належному батькові ОСОБА_7 будинку по вул. Островського, 15 в м. Дніпродзержинську. 06.03.2009 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 Він неодноразово вимагав від ОСОБА_11 вирішити питання про поділ квартири, писав їй листи з цього приводу. 25.03.2012 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті вона пропонувала відповідачам розділии спадщину, оформивши на неї будинок по вул. Островського, а на них частину кооперативної квартири, але вони відмовилися.

Представник позивача ОСОБА_2 також вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в період шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за їх спільні кошти повністю було сплачено пайовий внесок в ЖБК №32 за надану їм кооперативну квартиру АДРЕСА_4. Отже квартира є їх спільною власністю, а тому після смерті ОСОБА_7 належна йому ? частина квартири є спадковим майном, яке повинне спадкуєватися в рівних долях спадкоємцями за законом першої черги, тобто його синами ОСОБА_12 та ОСОБА_6 і дружиною ОСОБА_1, по 1/6 частині квартири кожним із спадкоємців.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що пайовий внесок за належну його матері ОСОБА_5 кооперативну квариру №91 в будинку №32 по проспекту Металургів у м. Дніпродзержинську було внесено за рахунок коштиів його бабусі, а повністю пайовий внесок був сплачений піля розірвання шлюбу між його мамою ОСОБА_11 та батком ОСОБА_7. Після повної сплати пайового внеску за квартиру, мама оформила на себе право власності на цю квартиру. Батько протягом 20 років після розірвання шлюбу не звертався з позовом про поділ спільного майна подружжя, комунальні послуги за квартиру не сплачував. Квартира не може бути визнана спільною сумісною власністю, бо пайовий внесок був сплачений не в період шлюбу батьків та за частину коштів, що була подарена мамі бабусею.

Представник відповідачів ОСОБА_4 вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено, оскільки ОСОБА_7 20 років не проживав у спірній квартирі і за життя не звертався в суд з приводу визнання за ним права власності на цю квартиру. Квартира на момент його смерті не була спадковим майном. Перший пайовий внесок за квартру в сумі 3056 крб. був сплачений ОСОБА_5 за рахунок її особистих коштів, подарених їй її матірю, а останні пайові внески були сплачені нею в 1992 році після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 Оскільки пайові внески за квартиру не були повністю сплачені в період шлюбу і частина внесків сплачена за рахунок коштів ОСОБА_7, то квартира АДРЕСА_4 не є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та померлого ОСОБА_7, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Третя особа - ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що з 1976 року по 1991 рік вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 Вона була прийнята в члени ЖБК №32 і на підставі виданого на її імя ордара, на сім'ю з чотирьох осіб (неї, чоловіка та двох їх дітей) була надана квартира АДРЕСА_4, в яку вони вселилися в травні 1981 року. Перший пайовий внесок було сплачено за кошти які подарила їй її мама. Ці кошти були безготівково перераховані з ощадного рахунку мами на рахунок ЖБК. Продовжували сплачувати пайові внески по квитанціям на її імя за рахунок коштів її батьків, які фактично їх утримували. Після розірвання їх шлюбу в 1991 році, пайові внески повністю не були сплачені. Із загальної суми паю 7900 крб. вона в першому кварталі 1992 року ще внесла 1237 крб., сплативши повністю пай в ЖБК. В 1994 році вона оформила право власності на квартиру на своє імя. З 1991 року ОСОБА_7 в квартирі не жив, не сплачував комунальні послуги, і на мав наміру в неї вселятися, хоча залишався в ній зареєстрованим. Перед своєю смертю він не жив з ОСОБА_1 і хотів розвестися з нею, а також хотів виписатися з квартири.

Відповідач ОСОБА_6, голова ЖБК №32 ОСОБА_13, Завідувач Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори та начальник реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не зявилися, звернулися до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив, що з 25 вересня 1976 року по 10 вересня 1991 року ОСОБА_7 перебував у шлюбі з ОСОБА_11 Сергієвною, дошлюбне прізвище якої було Іванченко. Це підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу (а.с.78, 79).

В період шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 38, 42)

15 листопада 1991 року ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з ОСОБА_14, змінивши своє прізвище на прізвище ОСОБА_14, а 09.01.2006 року цей шлюб було розірвано, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію та розірвання шлюбу (а.с. 80, 81).

Згідно рішення Дніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська від 27.03.1981 року № 161 "Про затвердження списку на отримання житла в житлово-будівельному кооперативі № 32 по проспекту Металургів, 32" було затверджено список осіб на отримання житлової площі в кооперативі № 32 по проспекту Металургів, 32 , а згідно додатку до зазначеного рішення ОСОБА_11 Сергіїна в складі сімї із 4 осіб була включена до списку на отримання житлової площі в ЖБК № 32, що підтверджується архівним витягом від 02.09.2014 року (а.с.10) та довідками ЖБК №32.

З 08.06.1981 року ОСОБА_15 та ОСОБА_7 були зареєстровані та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_7, яка належала ЖБК №32, що підтверджується довідкою ЖБК (а.с.9).

Як пояснили в судовому засіданні сторони і треті особи, після розірвання шлюбу 10 вересня 1991 року ОСОБА_7 в цій квартирі не проживав, хоча і залишався в ній зареєстрованим до своєї смерті.

06.03.2009 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_16, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7).

25.03.2012 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7 оберт).

Після його смерті до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3, (а.с.37), ОСОБА_6 (а.с.39), ОСОБА_17 (а.с.42 оберт). Державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори всім їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину, кожному, на 31/50 частин житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями №15 в м. Дніпродзержинську, а також 1/3 частину (кожному) земельної ділянки площею 0,0891, на якій розташований цей будинок (а.с. 62-65).

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 17.06.2014 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого 25.03.2012 року ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_4, в звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру на імя спадкодавця.

Згідно відповідки ОКП «Дніпродзержинське БТІ» вих. №505 від 09.04.2014 року на запит Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, право власності на квартиру АДРЕСА_4 станом на дату останньої реєстрації - 05.12.1994 року було зареєстровано за ОСОБА_5, на підставі довідки ЖБК №25/94 від 29.11.1994 року, про що було видане реєстраційне посвідчення 05.12.1994 року (а.с.46 оберт).

Згідно довідки ЖБК №32 від 19.03.2015 року ОСОБА_5 є членом Житлово-будівельного кооперативу №32 та вона отримала трикімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. Пайовий внесок за цю квартиру в сумі 7925,63 крб. сплачено повністю у першому кварталі 1992 року ОСОБА_5.

Суду були досліджені надані копії квитанцій (посвідчені суддею) про сплату ОСОБА_10 пайових внесків в ЖБК №32, в тім числі: в 3-му кварталі 1991 року 76 крб.; в 4-му кварталі 1991 р. 76 крб.; в 1-му кварталі 1992 року 76 крб.

Зазначеними вище доказами підтверджується, що пайові внески в ЖБК №32 за квартиру не були повністю сплачені в період шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_18, а частина їх сплачена самостійно ОСОБА_11 після розірвання шлюбу.

Крім того, як стверджував відповідач ОСОБА_19, третя особа ОСОБА_5, перший пайовий внесок за квартиру в ЖБК №32 був сплачений за рахунок коштів матері ОСОБА_5С ОСОБА_20, яка зі свого грошового вкладу в Ощадному банку перерахувала 12.04.1980 року безготівково 3500 крб. на рахунок ЖБК №32 ., що підтверджується копією рахунку Ощадбанку та повідомлення ЖБК №32 про зарахування коштів (а.с. 140). Відповідач та третя особа вважають, що ці кошти є особистим внеском в ЖБК №32 ОСОБА_5, бо мати подарила ці кошти саме їй, а не подружжю.

Відповідно чинних на час спірних правовідносин ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю УРСР та ст. 16 Закону України «Про власність», а також чинної на даний час ст. 60 СК України, майно нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» розяснено, що пай внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Оскільки в період шлюбу та сумісного проживання подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_10 пайовий внесок в ЖБК №32 за квартиру АДРЕСА_4 не був повністю сплачений, а частина паю, як стверджує відповідач ОСОБА_3 і третя особа ОСОБА_5, була внесена за рахунок коштів подарених особисто ОСОБА_11, то зазначена вище квартира не може бути визнана спільним майном ОСОБА_7 та ОСОБА_5, як про це заявлено в позові.

В звязку з тим, що квартира АДРЕСА_5 не є спільним майном ОСОБА_7 та ОСОБА_5, то не може вважатися спадковим майном після померлого 25.03.2012 року ОСОБА_7 ? частина цієї квартири.

З урахуванням викладеного, вирішуючи справу в межах заявлений позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Житлово-будівельний кооператив №32 м. Дніпродзержинська, Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, ОСОБА_5, про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Байбара Г.А.