Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1014/15 Головуючий у 1-й інстанції Редько Ж.Є.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП "ВК "Краснолиманська" про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він у період з 07.05.2001 року по 10.08.2001 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в якості учня електрослюсаря підземного. У день звільнення він працював, тому розрахунок із ним, в тому числі і виплата компенсації за невикористану відпустку, повинен був бути проведений 10.08.2011 року. Але йому не була, навіть, нарахована компенсація за невикористану відпустку. 04.08.2014 року він звернувся до відповідача із заявою щодо проведення з ним розрахунку та надання йому довідки про проведення індексації. Жодна вимога відповідачем задоволена не була. Між тим, згідно Закону України "Про відпустки", Колективному договору підприємства за професією "електрослюсар підземний" він має право на отримання основної відпустки кількістю 28 днів, додаткової відпустки за роботу у шкідливих та важких умовах у кількості 8 днів та додаткову відпустку за роботу в особливих умовах у кількості 24 дні. Також, невиплатою належних платежів відповідач наніс йому моральної шкоди, яка полягає в порушенні його душевного спокою, він вимушений був витрачати час на підготовку позову, через що на декілька днів були порушені його життєві зв'язки, в нього розболілася голова та очі. Все це завдало йому роздратування та агресії.

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 555 грн., а також зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити йому компенсацію за невикористані 8 днів основної відпустки, 5 днів додаткової відпустки за роботу в особливих умовах праці та 2 дні додаткової відпустки за роботу у шкідливих та важких умовах.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги в частині кількості днів невикористаної додаткової відпустки через допущену при розрахунку арифметичну помилку, звернувшись до суду з проханням зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити йому компенсацію за невикористані 7 днів (а не 5 днів) додаткової відпустки за роботу в особливих умовах праці, залишивши решту позовних вимог без змін.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 21 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Державне підприємство "Вугільна компанія "Краснолиманська" донарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористані 7 днів основної відпустки, 6 днів додаткової відпустки за роботу в особливих умовах праці та 2 дні додаткової відпустки за роботу у шкідливих та важких умовах.

Стягнуто з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 200 грн..

Стягнуто з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн..

На зазначене рішення суду ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення у разі невідповідності висновків суду матеріалам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 07.05.2001 року між ПТУ № 105 м. Димитров (далі ПТУ № 105) та ДП "ВК "Краснолиманська" було укладено Договір про проходження учнем ОСОБА_2 передвипускної виробничої практики за професією "електрослюсар підземний" на три місяці у зв'язку із закінченням позивачем теоретичного і виробничого курсу навчання за професією "електрослюсар підземний". За умовами якого заробітна плата перераховується на рахунки училища (а.с.29, 30).

Відповідно до наказу ГХК "Краснолиманська", правонаступником якої є відповідач, від 07.05.2001 року № 464/к ОСОБА_2 з 07.05.2001 року був прийнятий на роботу учнем електрослюсаря підземного дільниці ВТБ на період практики до 20.08.20001 року. (а.с.27)

За наказом ГХК "Краснолиманська" від 13.08.2001 року № 957/к ОСОБА_2 з 10.08.2001 року звільнений з підприємства на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку виробничої практики.

Дані обставини встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача, копій наведених наказів (а.с.4, 27, 28).

Задовольняючі позовні вимоги суд зазначив, що за табуляграмами за травень, червень, липень 2001 року ОСОБА_2 при звільненні не було нарахована компенсацію за невикористані відпустки (а.с.5), між тим між сторонами існували трудові відносини а тому ОСОБА_2 при звільненні йому повинно було нарахована компенсацію за невикористані відпустки .

За колективним договором, термін основної відпустки за професією "електрослюсар підземний" складає 28 днів, додаткової відпустки за роботу у шкідливих та важких умовах - 8 днів та додаткова відпустка за роботу у особливих умовах - 24 дні.

Колегія судів не погоджується із висновком суду першої інстанції, проте, що питання щодо часу відпочинку позивача у період проходження виробничої практики регулюється законодавством "про відпустки".

Статтею 25 Закону № 103 передбачені форми професійно-практичної підготовки учнів, серед яких переддипломна (передвипускна) практика на виробництві проводиться у навчальних майстернях… на робочих місцях на виробництві.

Проходження практики учнями професійно-технічних навчальних закладів передбачено ст.29 Закону України "Про професійно-технічну освіту" від 10.02.1998 року № 103/98-ВР (далі Закон № 103), відповідно до якої на підприємства незалежно від форм власності покладається обов'язок надавати учням, слухачам ПТУ оплачувані робочі місця або навчально-виробничі ділянки для проходження виробничого навчання чи виробничої практики.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про професійно-технічну освіту"від 10.02.1998 № 103/98-ВР, якщо тривалість навчання у професійно-технічних навчальних закладах перевищує 10 календарних місяців, для учнів встановлюються канікули, термін яких визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.1999 року № 992 затверджено Порядок надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно-технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої практики (далі Порядок).

Згідно за п.10 Порядку з моменту розподілу учнів, слухачів професійно-технічного навчального закладу на робочі місця або навчально-виробничі ділянки на них поширюються обов'язки щодо виконання правил та норм охорони праці, техніки безпеки, правил внутрішнього трудового розпорядку та інших правил і норм, що діють на підприємстві, з відповідних професій, спеціальностей і рівнів кваліфікації робітників. Учні, слухачі підлягають соціальному та іншому страхуванню нарівні з відповідними працівниками підприємств.

Відповідно до п.17 Порядку за всі роботи, виконані учнями, слухачами за період виробничого навчання та виробничої практики відповідно до виробничих завдань, підприємство нараховує їм заробітну плату згідно з установленими системами оплати праці за нормами, розцінками, ставками (окладами) з урахуванням коефіцієнтів, доплат і надбавок. Виплачують зарплату учням-практикантам або через навчальний заклад, на розрахунковий рахунок якого підприємство перераховує ці кошти після сплати податків та зборів, або за місцем проходження практики.

Виходячи із наведеного проходження позивачем передвипускної виробничої практики за професією "учня електрослюсар підземний" на виробництві є частиною навчального процесу.

Отже із з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що між сторонами виникли та існували комплексні правовідносини, які містити в собі елементи як трудового (надання робочого місця, виплата заробітної плати), так і законодавства про освіту (наявність договору про надання послуг з навчання), і в решті, адміністративного (пов'язаного з організацією та порядком проходження навчання та виробничої практики) законодавства.

В такому випадку, правовідносини були урегульовані спеціальними нормативними актами, які відповідали характеру цих правовідносин.

Такими нормативними актами є Постанова КМУ України від 7 червня 1999 р. "Про затвердження Порядку надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно-технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої практики". Зазначеною постановою затверджено відповідний порядок проходження практики, врегульовані питання як надання робочих місць, так і порядок оплати нарахованих учням, слухачам коштів.

Зазначені нормативні акти не передбачають під час проходження виробничої практики за професією відпусток.

За роз'ясненнями п.14 Постанови ВСУ від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", робота за трудовим договором осіб, які поєднують її з денною формою навчання, не є сумісництвом і оплачується на загальних підставах.

Суд першої інстанції не прийняв в до уваги проте, що проходження практики позивачем на виробництві є частиною навчального процесу , а не роботою , поєднаною з денною формою навчання, як проте зазначено у роз'ясненні п.14 Постанови ВСУ від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", а тому позивачу у період проходження практики студента на виробництві не нараховується компенсація за відпустки, передбачені ст. 83 КЗпП України та ст.. 24 Закону України "Про відпустки".

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки відсутні порушення зі сторони відповідача прав позивача, його вимоги про відшкодування моральної шкоди є також безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції не врахував обставин справи, та застосував до правовідносин між сторонами закон, який не підлягав застосуванню, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" задовольнити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 листопада 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді