Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4404/15-ц
Провадження №: 2/332/1605/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі Тарадюк О.В.,

з участю прокурора Лемішко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, суд , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

У своєму позові позивач вказала, що 26 вересня 2014 року її, ОСОБА_1, було прийнято на роботу на підприємство відповідача на посаду бухгалтера на строк з 26 вересня 2014 року до 10 вересня 2016 року на період відсутності основного працівника ОСОБА_2 у звязку з її відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується наказом № 09-к від 26 вересня 2014 року.

31.09.2015 року керівник підприємства ОСОБА_3 повідомила позивача, що на її робоче місце 02 вересня 2015 року вийде з відпустки ОСОБА_2 і наказ про її звільнення вже підготовлений, а тому вона мусить звільнити своє робоче місце.

Відповідно до наказу № 14-к від 01 вересня 2015 позивача було звільнено з роботи згідно ч.2 ст.36 КЗпП України на підставі закінчення строку трудового договору. На той час строк трудового договору позивача не закінчився, адже згідно наказу він мав закінчитися 10 вересня 2016 року.

Тобто, позивач була звільнена з роботи без попередження до припинення строку трудового договору.

Крім цього, позивачу відомо, що ОСОБА_2 з відпустки на роботу у вересні 2015 року не вийшла і до табелю робочого часу для виплати авансу включена не була. Отже, ОСОБА_2 залишається у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивач вважає, що вона була свавільно звільнена до закінчення строку трудового договору без законних на те підстав, що є порушенням положень п.2 ст.36 КЗПП України.

У звязку з даними обставинами вона вимушена звернутися до суду з проханням про поновлення на роботі, оскільки адміністрація підприємства звільнила без законних на те підстав з порушенням вимог чинного трудового законодавства.

Враховуючи, що її середня заробітна плата за останній місяць становить 2269,96 грн., а вимушений прогул склав один місяць, то борг по заробітку за час вимушеного прогулу фактично складає 2269,96 грн.

Крім цього, позивачу завдано моральної шкоди у звязку з тим, що її незаконно звільнено з роботи, а це потягло за собою позбавлення спокою, порушення нормального укладу життя. Внаслідок незаконного звільнення позивач була знервована, пригнічена. Моральну шкоду, яку завдану їй, вона оцінює в 3 000 грн.

У своєму позові позивач просить поновити її на роботі як бухгалтера комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради, визнавши наказ № 14-к від 01.09.2015 року незаконним та стягнути з відповідача на її користь 2269,96 грн. як середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.09.2015 року по 30.09.2015 року та 3000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали і просять його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала. Надала письмові заперечення і суду пояснила, що позов ОСОБА_1 необґрунтований, оскільки вона була прийнята на роботу з умовою на період відпустки основного працівника ОСОБА_2 у звязку з її відпусткою по догляду за дитиною до трирічного віку та з цією умовою була належним чином попереджена, про що свідчить її підписи на наказі про прийняття на роботу.

Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти позову, вважає позов необґрунтованим і просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову.

Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача, її представника, представника відповідача, доводи прокурора, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами виникли трудові правовідносини з приводу укладання трудового договору на визначений строк.

Із наказу (розпорядження) № 09-К від 26.09.2014 року (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1 прийнята на роботу з 26.09.2014 року до 10 вересня 2016 року та за погодженням сторін на таких умовах: на період відсутності основного працівника.

Із наказу № 14-к (розпорядження) від 01.09.2015 року про припинення трудового договору встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з посади бухгалтера у звязку з припиненням з 02.09.2015 року відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі п.2 ст.36 КЗпП України за закінченням строку трудового договору.

Згідно ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим; на визначений строк; такий, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умови її виконання, або інтереси працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 9 від 06.11.1992 року (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною).

Із заяви ОСОБА_2 від 19.12.2013 року, завірену копію якої надала у судовому засіданні представник відповідача, встановлено, що ОСОБА_2 просила надати їй відпустку по догляду за дитиною до трьох років з 20.12.2013 року. Конкретну дату повернення на роботу не вказано.

Згідно ст.181 КЗпП України відпустка для догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки повністю або частково в межах установленого періоду та оформлюється наказом власника або уповноваженого ним органу.

Із заяви ОСОБА_2 від 31.08.2015 року (а.с.22), яка додана відповідачем до своїх письмових заперечень, встановлено, що вона повідомила, що вона припиняє відпустку по догляду за дитиною і приступає до роботи з 02.09.2015 року.

Із повідомлення директора КП «ЗОЦОП» ЗОР ОСОБА_3 від 31.08.2015 р. (а.с.23) встановлено, що вона повідомила ОСОБА_1 про те, що її буде звільнено з посади бухгалтера з 01.09.2015 року у звязку із закінченням строкового трудового договору.

Із наказу № 14-к від 01.09.2015 року (а.с.24) встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з посади бухгалтера з 01.09.2015 року у зв*язку з закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України (припинення з 02.09.2015 року відпустки ОСОБА_2Ю.)

Із наказу №37-в від 31.08.2015 року (а.с.25) встановлено, що юрисконсульта ОСОБА_4 зобовязано попередити ОСОБА_1 про її звільнення з 01.09.2015 року у звязку із закінченням строку трудового договору.

Із акту, складеного комісією КП «ЗОЦОП» ЗОР від 31.08.2015 року (а.с.27), встановлено, що ОСОБА_1 була ознайомлена з повідомленням про її звільнення у звязку з виходом на роботу із соціальної відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2, від підпису ОСОБА_1 відмовилась.

Із акту, складеного комісією КП «ЗОЦОП» ЗОР від 01.09.2015 року (а.с.28), встановлено, що ОСОБА_1 повторно ознайомлена з повідомленням про звільнення, від підпису відмовилась. Копія наказу про звільнення, копій повідомлення їй вручена.

Із заяви ОСОБА_2 від 02.09.2015 року (а.с.29) встановлено, що у звязку з сімейними обставинами вона на роботу вийти не може і продовжує знаходитися у відпустці по догляду за дитиною.

Згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Надавши оцінку доказам в їх сукупності, враховуючи, що попередній основний працівник ОСОБА_2 скориставшись своїм правом припинити відпустку по догляду за дитиною, виявила бажання вийти на роботу, суд дійшов висновку, що строк дії договору між позивачем та відповідачем по справі був обумовлений настанням події: відсутністю основного працівника у відпустці по досягненню дитиною трирічного віку, про що вказано в наказі про прийняття на роботу № 09-к від 26.09.2014 р. та в трудовій книжці позивача (а.с.5): прийнятий на посаду бухгалтера за строковим трудовим договором, внаслідок чого відповідач звільнив позивача на законних підставах.

Суд не прийняв твердження позивача про те, що вона не була попереджена про звільнення, оскільки згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 була попереджена про звільнення з роботи, про що вона сама вказує у своїй позовній заяві.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами прийняття на роботу: на період відсутності основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, що в трудовому законодавстві відсутня заборона жінкам припиняти відпустку по догляду за дитиною, а також, що ОСОБА_1, знаючи про те, що ОСОБА_2 на роботу не вийшла, не заявила директору свого підприємства про свій намір та бажання продовжувати роботу бухгалтера, суд не вбачає підстав для ухвалення рішення про незаконність звільнення, у звязку з чим не підлягають вимоги про поновлення на роботу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Таким чином, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки визнаний судом необґрунтованим та безпідставним.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212- 215 ЦПК України, ст.ст. 23, п.2 ст. 236, 232 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної чинності після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.О.Мєркулова