Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги мотивувала тим, що у квітні 2006 року секретарем Ясенської сільської ради було посвідчено заповіт її матері ОСОБА_9, згідно якого остання заповіла усе своє майно сину ОСОБА_10, проте при складанні такого заповіту не було дотримано визначену законом процедуру посвідчення.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 у листопаді 2014 року звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на неможливість оформити спадщину після смерті батька ОСОБА_10, який за життя прийняв за заповітом, проте не встиг оформити спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_9

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року, позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено.

Визнано нікчемним заповіт, складений ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10, посвідчений секретарем Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області 10 квітня 2006 року та скасовано його.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а відтак він є нікчемним та підлягає скасуванню, за таких обставин спадкування відбувається за законом, оскільки спірний будинок після смерті матері успадкував ОСОБА_10, проте за життя не встиг оформити спадщину, право власності на вказаний будинок набула в порядку спадкування ОСОБА_3

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 таким вимогам закону не відповідають, рішення суду в частині визнання заповіту нікчемним в апеляційному порядку не оскаржувалося й не переглядалося, а відтак в силу вимог ст. 324 ЦПК України у вказаній частині не підлягає перегляду й в касаційному порядку.

Судом установлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є дітьми ОСОБА_9

ОСОБА_9 за життя належало на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з жилого будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки площею 0, 03 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, заповіт складений нею за життя на користь сина ОСОБА_10 визнано нікчемним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_10

Відповідно до ст. ст. 1216 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844321/ed_2014_03_29/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1218 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844323/ed_2014_03_29/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 4 ст. 1257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844363/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844374/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844376/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844375/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ч. 1 ст. 1270 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844376/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T030435?edition=2008_04_12> сам не розподілив спадщину між ними.

Як роз'яснено у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2008_05_30/pravo1/VS080168.html?pravo=1> при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T030435?edition=2008_04_12> про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843404/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

За ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій, у порушення зазначених вимог закону та вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, не з'ясували і не встановили чи мали місце обставини, якими обґрунтовували сторони вимоги й заперечення за зустрічним позовом, та якими доказами вони підтверджуються або спростовуються, взагалі не визначилися з обсягом спадкового майна та колом спадкоємців, які мали право на спадщину після смерті ОСОБА_9, не перевірили наявність спадкоємців після смерті останньої та їх прав на спадщину, з урахуванням того, що дітьми ОСОБА_9, а відтак спадкоємцями першої черги, є ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, не з'ясували належним чином чи прийняли вони спадщину, унаслідок чого дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3, яка звертаючись до суду, посилалася на те, що її батько ОСОБА_10, прийняв спадщину після смерті матері саме за заповітом, який судом визнаний нікчемним.

Крім того, визнаючи право власності ОСОБА_3, на домоволодіння АДРЕСА_1, суди не визначилися з питанням щодо земельної ділянки на якій розташовано спірний будинок, й не з'ясували прав спадкодавця на таку земельну ділянку.

У порушення вимог закону висновки судів обох інстанцій у зазначеній частині ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційной інстанцій рішення в частині визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 не можуть вважатися законними й обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> підлягають у вказаній частині скасуванню з передачею справи у цій частині до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргою ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року в частині визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 скасувати.

Справу у вказаній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко