Провадження № 2/0202/3169/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 вересня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № CVA0AU00040771 від 19.05.2006 року у розмірі 8521,12 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 22.11.2012 року складає 78 113 грн. 03 коп.; з ПАТ Акцент банк, ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з ОСОБА_1 стягнути судовий збір за подання позовної заяви.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № CVA0AU00040771 від 19.05.2006 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8019,80 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.05.2011 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було задоволено.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, скасовано.

При новому розгляді справи представник позивача відповідно до заяви від 10.09.2015 року просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, відповідно до заперечення та клопотання від 02.06.2015 року та додаткового заперечення від 01.07.2015 року просила розглядати справу за її відсутності, позов не визнала, просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.05.2006 року між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_2 «ПриватБанк» ( правонаступник Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк « ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CVA0AU00040771, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8019,80 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.05.2011 року.

Для забезпечення виконання кредитного договору 20.10.2010 року між ПАТ « Акцент Банк» та ПАТ КБ « ПриватБанк» було укладено договір поруки № 167, за умовами якого ПАТ «Акцент-банк» взяв на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники ( п.4 договору поруки), з обсягом відповідальності поручителя перед кредитором в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років.

Як вказує в своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору № CVA0AU00040771 від 19.05.2006 рокузаборгованість за нею станом на 22.11.2012 р. склала 9772,68 дол. США, в тому числі: 3830,60 дол. США заборгованість за кредитом; 3052,69 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 281,61 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2607,78 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно статей 598, 599 ЦК України договірні зобовязання припиняються на підставах встановлених договором або законом, а саме: виконання цього зобовязання, проведеним належним чином.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст.610,612).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору ( ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень ( ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.07.2008 року по цивільній справі 2-923/2008 за позовом ЗАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ « ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVA0AU00040771 від 19.05.2006 рокув розмірі 32568,01 грн. На виконання рішення суду 27.08.2008 року представнику банку було видано виконавчий лист за №2-923/2008.

Відповідач ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки позивач скористався своїм правом і достроково стягнув заборгованість за кредитним договором в липні 2008 року та не належним чином розподілив кошти, які надійшли в рахунок погашення заборгованості на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01.07.2008 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( ч.4 ст.267 ЦК України).

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання і був зобовязаний предявити позов протягом трьох років, починаючи цієї дати.

Оскільки позивач змінив строк виконання основного зобовязання, та з 2008 року до подачі даного позову до суду 29.11.2012 року не мав до відповідачки ОСОБА_1 майнових претензій щодо заборгованості, позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 549, 551, 554, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 169,212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар