У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бондаренка Ю.О.,

суддів: Павліченко С.В., Собослой Г.Г.

при секретарі Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. На даний час в будинку значиться зареєстрованою ОСОБА_3, однак фактично з 2011 року в будинку вона не проживає, участі в утриманні будинку не приймає. Реєстрація останньої в її будинку порушує її права як власника на вільне володіння, користування та розпорядження будинком.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року позов задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 будинком АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням Берегівського районного суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з'ясування обставин що мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Також апелянт просила скасувати ухвали Берегіського районного суду від 21.04.2015 року про відмову у залученні третіх осіб та залучити їх до участи у справі.

Апелянт вказує на те, що житловий будинок, позивачка придбала будучи у шлюбі з ОСОБА_4, який до участи у справі не був залучений. Твердження про те, що відповідачка не проживала в будинку з 2011 року, в ньому відсутні її речі і вона не приймає ніякої участі в утриманні будинку не відповідають дійсності. Відсутність апелянтки в будинку виникли в результаті протиправної поведінки позивачки, яка чинить перешкоди в користуванні житлом.

В судовому засіданні ОСОБА_2, заперечила щодо задоволення апеляційної скарги.

Апелянтка в судове засідання не з'явилась, надіславши заяву про розгляд справи в її відсутності.

Так, відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 грудня 1966 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.6-7). В будинку зареєстровані ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8). Відповідно до довідки КП БТІ Берегівської районної ради від 03.02.2015року, вулицю Герцина, на якій розташований спірний будинок перейменовано у вул. Арань Яноша (а.с.5). 22 жовтня 2011 року відповідачка вийшла заміж за ОСОБА_8 та змінила своє прізвище на ОСОБА_1 (а.с.73).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка з 2011 року, не проживає в будинку та участі в утриманні будинку не приймає, що порушує права та інтереси власника будинку ОСОБА_2 на вільне володіння, користування та розпорядження власністю

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Апелянтка мешкає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.24,25,26,38,43).

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За твердженням позивачки ОСОБА_1, яка є її внучкою і раніше спільно проживала з ними, не проживає в будинку з 2011 року. Факт непроживання в будинку відповідачки сторонами не заперечується, однак апелянтка стверджує, що позивачка чинить перешкоди у користуванні житлом, однак будь-яких доказів цього як суду першої так і апеляційної інстанції не надала.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Конвенцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Твердження ОСОБА_1 про незаконність ухвал, якими відмовлено в залученні до участі у справі ОСОБА_4, як співвласника будинку так і Берегівський відділ ГУ ДМС України, є помилковим, оскільки судове рішення не впливає на права і обов'язки вказаних відповідачкою осіб, більше того суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії апеляційного розгляду залучати до участі у справі третіх осіб. В матеріали справи не містять будь-яких даних що ОСОБА_4 на час придбання будинку перебував у шлюбі з позивачкою і що він є співвласником будинку, натомість договір купівлі-продажу та довідка БТІ зазначають позивачку, як єдиного власника будинку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин суд першої інстанції відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України, вирішив справу на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209,218,303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді