Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2360/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

27.10.2015 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Фомічова С.Є.

суддів Гайсюка О.В.

Карпенка О.Л.

при секретарі - Діманова Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи приватним нотаріус Стенюхіна Ірина Володимирівна, приватний нотаріус Кібальнік Олена Федорівна, орган опіки та піклування, служба у справах дітей Олександрійської міської ради про визнання нікчемним договору купівлі-продажу квартири та виключення майна із складу спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного Кіровоградської області від 29 липня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіної І.В., приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кібальник О.Ф., органу опіки та піклування Олександрійської міської ради, служби у справах дітей Олександрійської міської ради про визнання нікчемним договору купівлі-продажу квартири та виключення майна зі складу спадщини.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 12 вересня 2001 року позивач перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_13 25 жовтня 2002 року відповідач ОСОБА_6 придбав квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та оформив її на себе, право власності зареєстроване Олександрійським МБТІ 30 жовтня 2002 р. за р. № 9764/78. Позивач отримала іпотечний кредит 17 червня 2008 року на суму 90 000 доларів США 00 центів. До кінця 2008 року відбувалося погашення кредиту без затримок у відповідності до складеного графіку, але в кінці 2008 року, у зв'язку з настанням фінансової кризи, різко виріс курс долару США відносно до гривні, почали виникати прострочення по погашенню кредиту. З метою збереження житла як для себе так і для сина ОСОБА_14, відповідач запропонував позивачу продати квартиру та подати неправдиві відомості щодо наявності дітей у даному помешканню. Дана квартира була продана матері позивача - ОСОБА_15, яка залишила заповіт на ОСОБА_7, тільки з однією метою - збереження квартири від можливого стягнення в рахунок погашення кредиту. При оформлені спадщини виявилося, що брат позивача відповідач ОСОБА_9 (інвалід дитинства 3-ої групи) має право на частину квартири (1/6), в якій проживають позивач та відповідач, тому позивач просить визнати нікчемим договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09 червня 2009 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_15; виключити зі складу спадкового майна спадкодавця ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, з підстав порушення, на її думку, норм матеріального і процесуального права та недоведеності обставин, які суд вважав встановленими. Просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду, а її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1, ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_16 Прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4.

25 жовтня 2002 р. ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1 Право власності зареєстроване в Олександрійському МБТІ 30 жовтня 2002 року за реєстровим № 9764/78.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дана квартира була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4.

09 червня 2009 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, між ОСОБА_15 та ОСОБА_6. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровано в Олександрійському МБТІ за ОСОБА_15

Пункт 5 вищезазначеного договору вказує, що неповнолітніх або малолітніх дітей, які б мали право на проживання у квартирі, немає, що підтверджується довідкою приватного підприємства «Комфорт 01» від 05 червня 2009 року

Пункт 6 вищезазначеного договору вказує, що сторони підтверджують, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно заповіту посвідченого 29 серпня 2013 року, ОСОБА_15 заповідала все належне майно ОСОБА_7

Також судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2008 року укладено кредитний договір між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3. Предмет договору: кредитні кошти в розмірі 90 000 доларі США 00 центів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором не пов'язано із спором щодо купівлі-продажу квартири від 09 червня 2009 року.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання договору від 09 червня 2009 року недійсним та виключення квартири зі складу спадкового майна.

03 вересня 2014 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2014 року залишено без змін.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що власниками на момент укладення договору купівлі-продажу від 09 червня 2009 року, квартири АДРЕСА_5 майнові права дітей відсутні, тому при укладенні договору купівлі-продажу вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України порушені не були.

Судом встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу відповідач надав приватному нотаріусу довідки про те, що у квартирі неповнолітні чи малолітні особи не проживають та не зареєстровано їх місце проживання, що і було зазначено у відповідному пункті договору купівлі-продажу.

Суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіна І.В. посвідчувала договір купівлі-продажу від 09 червня 2009 року відповідно до Законодавства України, так як у квартирі АДРЕСА_1 неповнолітні чи малолітні особи не проживали та не зареєстровані, тому наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення спірного договору купівлі-продажу не потрібен.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що в момент вчинення правочину сторони дотрималися вимог, які встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Коментована стаття, визначаючи підстави недійсності правочину, вказує на необхідність дотримання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ст. 203 ЦК.

Отже, можна вважати, що умови чинності правочину водночас є умовами його дійсності, які у загальному вигляді визначені у ст. 203 ЦК. Зокрема, умовами чинності (дійсності) правочину є такі вимоги:

1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним;

6) мають бути дотримані спеціальні вимоги до укладення певних видів правочинів.

Порушення перелічених умов тягне за собою недійсність правочину. Виняток складають випадки недотримання вимоги щодо форми правочину, встановленої законом. Як правило, недотримання простої письмової форми правочину не тягне недійсності останнього, а лише ускладнює доведення його існування. Оскільки за допомогою свідчень свідків зробити це у випадку порушення письмової форми не можна, то необхідно відшукувати письмові докази, аудіо-відеозаписи тощо.

Коментована стаття розрізняє нікчемні та оспорювані правочини. Нікчемним (або, як ще кажуть, «абсолютно недійсним») визнається правочин, якщо його недійсність встановлена законом (ч. 2 ст. 215). Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладення, незалежно від пред'явлення позову та рішення суду, (іноді такі правочини називають «мертвонародженими»). Отже, у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інші наявні у справі докази не підтверджують зазначені позивачем обставини, на які вона посилаються як на підстави для задоволення позову, та не стосуються предмету доказування.

Одним із доводів апеляційної скарги є посилання позивача на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги те, що договір був посвідчений з порушенням вимог ст. 71 ЦК України, без згоди органу опіки і піклування, оскільки в квартирі були зареєстровані неповнолітні діти.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки і піклування (стаття 71 ЦК цього Кодексу), є нікчемним.

Частиною 1 ст. 71 ЦК України передбачено, що опікун не має права без дозволу органу опіки і піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 не являється опікуном дітей, які проживали в цій квартирі, а є їх батьком підстави для задоволення позову із зазначених вимог відсутні.

На думку колегії суддів, за наведених вище обставин, вимоги ст.ст. 71, 203,215, 224 ЦК України, при укладені договору купівлі-продажу, не були порушені.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства, правильно визначено характер спірних правовідносин та застосовано положення норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують й висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного Кіровоградської області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді