Справа № 658/2287/15-ц
(провадження № 2/658/887/15)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2015 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Под'ячевої І.Д.,

при секретарі Левицькій Н.Я.,

розглянувши в місті Каховка у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції (третя особа Відділ у справах дітей Каховської міської ради) про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції.

27 жовтня 2015 року в судовому засіданні позивачем збільшено позовні вимоги, у зв'язку з чим вона просила встановити, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану по м. Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_2, за № 118 від 03 червня 2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Каховського міськвиконкому Херсонської області вказавши в графі «батько» замість «ОСОБА_7» - «ОСОБА_5», ІНФОРМАЦІЯ_1. Також позивач просила визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 у вигляді 1/6 частки на: нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; рухоме майно - автомобіль Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску. Автомобіль Daimler Chrysler, державний номер НОМЕР_2.

В обґрунтування позову зазначається, що у 1998 році позивач познайомилась з ОСОБА_5, з яким в подальшому мала статеві стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_2, батьком якої є ОСОБА_5. Оскільки позивач з батьком дитини не перебувала у шлюбних відносинах, запис про батька дитини в реєстраційних органах було зроблено зі слів позивача, із зазначенням прізвища ОСОБА_2, а ім'я по батькові - ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер. За життя ОСОБА_5 визнавав ОСОБА_2 своєю донькою, займався її вихованням, утримував її. Оскільки ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2, остання має право у відповідності до ст. 1241 ЦК України на отримання у спадок майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, з урахуванням заповіту та обов'язкової частини ОСОБА_3.

Позивач та її представник в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, та додатково пояснювали, що після народження доньки ОСОБА_5 майже кожний день приходив її купати, у разі необхідності возив у лікарню, купував дитині все необхідне. До 2002 року ОСОБА_5 не встановив своє батьківство щодо доньки, оскільки на той час він займав посаду заступника Каховського міжрайонного прокурора, а тому не ставилось питання щодо запису його батьком дитини. У подальшому питання про встановлення батьківства не піднімалось, оскільки він і так визнавав ОСОБА_2 своєю донькою, постійно відвідував її, спілкувався з нею, надавав матеріальну допомогу, постійно проявляв турботу. ОСОБА_5 постійно був присутній у житті доньки, організовував її дозвілля та відпочинок.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти позову, у зв'язку з чим зазначав, що згідно зі ст.53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) можуть бути фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Проте, на думку представника, позивачем не надано будь-якого належного доказу щодо наявності фактів, які підтверджують спільне виховання та утримання дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ведення спільного господарства вказаними особами. Надані позивачем докази лише підтверджують наявність стосунків між позивачем та ОСОБА_5 та не підтверджують батьківство останнього. Крім того, ОСОБА_5 працював в органах прокуратури до 2002 року, після 2002 року йому нічого не заважало визнати дитину, однак цього зроблено не було. Одночасно із спілкуванням ОСОБА_1 із ОСОБА_5, позивач в органах соціального захисту була оформлена як мати-одиначка, у зв'язку з чим отримувала відповідну соціальну допомогу, і, крім того у всіх навчальних закладах дитини була оформлена як дитина, яка не має батька.

Представник Відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, до суду не з'явився, подано заяву про розгляду справи за їх відсутності.

Представник Відділу у справах дітей Каховської міської ради у судовому засіданні просив вирішити справу із врахуванням прав дитини.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, яка звернулась до суду в інтересах ОСОБА_2.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03 червня 2000 року, де батьком зазначено - ОСОБА_7.

Запис про батька у свідоцтво про народження зроблено зі слів позивача, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 6).

ОСОБА_2 проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_4.

Згідно свідоцтва про укладання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 02 жовтня 1975 року перебували у зареєстровану шлюбі (а.с. 61).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01 вересня 2014 року № 311 (а.с. 98).

На день смерті ОСОБА_5 був зареєстрований та постійно проживав з дружиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 104).

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 3 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно ст. 53 КпШС України, суд може встановити батьківство лише у разі доведення таких обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства позивачем (матір'ю дитини) і відповідачем до народження дитини; спільного виховання чи утримання ними дитини; наявності доказів, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання, та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Отже, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Позивач на підтвердження факту визнання відповідачем за життя батьківства надала суду наступні докази: фотокопії дитини з ОСОБА_5 та нею, копію титульного листа книги, копію листівки до дня Св. Валентину, аудіо та відеозаписи, копію особової справи ОСОБА_2 зі школи, висновок психологу, довідку директора Каховського центру дитячої творчості.

Фотокартки ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 оглянуто у судовому засіданні, дійсно на них зображений ОСОБА_5 із дитиною та позивачем, однак фотографії не можуть бути достатнім доказом визнання ОСОБА_5 батьківства, оскільки вони підтверджують тільки те, що вказані особи разом проводили час (а.с. 42-48)

Щодо копії титульного листа книги та листівки (а.с. 49-50). Написи зазначенні на вказаних фотокопіях не дають можливості ідентифікувати хто їх написав та кому вони адресовані.

Згідно копії особової справи учениці ОСОБА_2., остання учиться в Каховській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1, в анкетних даних зазначено, що батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_7, тобто прізвище батька зазначеного в свідоцтві про народження дитини (а.с. 165-166).

У висновку психолога від 06 листопада 2014 року (а.с. 168) зазначено лише про схильність до суїцидальної поведінки, оскільки ОСОБА_2 має певні проблеми у сім'ї. Будь-якої іншої інформації, яка має значення для справи у висновку не зазначено.

Згідно листа директора Каховського центру дитячої творчості від 23 жовтня 2015 року, який надано на запит представника позивача, ОСОБА_5, за період навчання ОСОБА_2 неодноразово цікавився її успіхами, зустрічав її із занять (а.с. 171).

Разом з цим, представником відповідача до суду надано лист директора Каховського центру дитячої творчості від 28 жовтня 2015 року, в якому зазначено, що Каховський центр дитячої творчості не може вказати в якій формі ОСОБА_5 цікавився успіхами ОСОБА_2, так як він ані безпосередньо, ані в іншій формі до Центру дитячої творчості за весь період навчання ОСОБА_2 не звертався, з працівниками Центру не спілкувався, батьком ОСОБА_2 не представлявся.

З урахуванням викладеного дані, що містяться в листах Каховського центру дитячої творчості є суперечливими, а тому лист від 23 жовтня 2015 року та лист від 28 жовтня 2015 року не оцінюються судом як належні та допустимі докази у справі.

В судовому засіданні були заслухані свідки з обох сторін, кожен з яких надав свідчення.

Свідки зі сторони позивача наголошують на визнанні ОСОБА_5 за життя ОСОБА_2 донькою, оскільки останній проявляв турботу про дитину, виховував її та надавав матеріальну допомогу.

Свідки ОСОБА_10 (здійснював підрядні роботи у дворі домоволодіння, яке належить батькам позивача у 2010 році) та ОСОБА_11 (сусід позивача) зазначали, що ОСОБА_5 допомагав ОСОБА_1 по господарству, проте про характер їх відносин їм нічого не відомо.

Свідки зі сторони відповідача наголошують на тому, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі, у нього була сім'я, в якій він виховував доньку ОСОБА_4. Про відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 де які з них дізналась після його смерті - свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13, при цьому вказані особи досить часто та близько спілкувались з ОСОБА_5.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 про відносини між позивачем та ОСОБА_1 знали, однак про те, що ОСОБА_2 є його донькою, ОСОБА_5 їм ніколи не повідомляв.

З таких даних, покази свідків, у даному випадку, не можуть бути підтвердженням обставин зазначених в ст. 53 КпШС України, оскільки вони є суперечливими та не надають можливості встановити дійсні обставини справи.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Наданий до суду відеозапис весілля родичів позивача не є безперечним доказом зазначених обставин.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Позивачем не надано будь-яких доказів надання ОСОБА_5 матеріальної допомоги на утримання доньки.

При цьому судом встановлено та не заперечується позивачем, що остання з 01 березня 2003 року отримує державну соціальну допомогу на дитину ОСОБА_2, як мати-одиначка. Крім того, в період відвідування дитиною дитсадка, ОСОБА_1 у 2006 році уклала з дошкільним закладом договір, як мати, яка виховує дитину сама, оскільки з 2006 року дитячий садок перейшов на самозабезпечення у зв'язку з чим була змінена оплата за навчання (а.с. 138).

Таким чином, протягом чотирнадцяти років ОСОБА_1, як мати, яка сама виховує дитину, користувалась пільгами та отримувала у зв'язку з цим допомогу від держави, при цьому не зазначаючи в будь-яких документах про наявність батька, який утримує дитину.

В судовому засіданні також прослухано аудіо запис розмови ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, зроблений ОСОБА_1 02 серпня 2014 року без повідомлення ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Дозвіл ОСОБА_3 на прослуховування в судовому засіданні аудіо запису отримано через її представника.

Під час запису розмови, ОСОБА_1 ставилось питання перед ОСОБА_3 про оформлення документів, проте оформлення яких саме документів не зрозуміло. ОСОБА_2 також перед ОСОБА_5 ставилось питання щодо оформлення банківської картки та документів на її усиновлення, однак з відповіді ОСОБА_5 не зрозуміло погоджується він з оформленням таких документів або ні.

Одночасно з цим, під час прослуховування аудіо запису стало відомо, що за чотири роки до смерті ОСОБА_5, ОСОБА_1 ставилось перед ним питання щодо оформлення документів про визнання батьківства.

ОСОБА_1 після прослуховування аудіо запису, на питання суду з приводу зазначеного, відповіла, що дійсно у 2010 році вона зверталась до ОСОБА_5 із вимогою про визнання батьківства відносно ОСОБА_2, однак адвокат ОСОБА_5 та він сам заперечували проти цього та вмовили її не звертатись до суду.

При цьому, суд звертає уваги на той факт, що під час судового розгляду, до прослуховування аудіо запису, на неодноразові запитування суду та представника відповідача щодо обговорення спірного питання між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до 2014 року, позивач зазначала, що таке питання ніколи нею перед померлим не ставилось, оскільки в цьому не було потреби.

Крім того, судом також враховано, що ОСОБА_5 07 березня 2014 року складено заповіт, згідно якого ОСОБА_5 заповідав все належне йому на момент смерті рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4, без зазначення інших осіб (а.с. 106).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року № 16 - згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

З урахуванням всього вищевикладеного суд вважає, що позивачка не надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б достовірно підтверджували спільне її проживання з відповідачем, ведення з ним спільного господарства до народження дитини, або ж спільне її виховання чи утримання протягом чотирнадцяти років, або ж інших доказів, що достовірно підтверджували б визнання ним батьківства.

За таких даних, оскільки відсутні підстави для встановлення факту, того що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2, відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог пов'язаних з реєстрацією в органах РАЦСу та визнання права власності на рухоме та нерухоме майно в порядку спадкування.

Керуючись ст. ст. 3-8, 15, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції (третя особа Відділ у справах дітей Каховської міської ради) про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги до Каховського міськрайонного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня тримання копії цього рішення.

Суддя І.Д. Под'ячева