Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2635/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Цоток В. В.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

05.11.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Фомічова С.Є..

суддів - Голованя А.М.

Гайсюка О.В.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» на рішення Добровеличківського районного суду кіровоградської області від 18 вересня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до умов кредитного договору № KGXRRX01960002 від 26 січня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_3, перший надав останній кредит у розмірі 3009 гривень 59 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 18 січня 2015 року має заборгованість перед позивачем в сумі 51502 гривні 49 копійок, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало банк звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, банк подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, якою просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити позовні вимоги банку.

Заслухавши доповідача, роз'яснення дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що із заяви позичальника № KGXRRX01960002 від 26 січня 2007 року встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 26 січня 2007 року було укладено кредитний договір, згідно якого перший надав останній кредит в сумі 3009 гривень 60 копійок, на строк 24 місяці з 26 січня 2007 року по 26 січня 2009 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом. Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту становить 109 гривень 85 копійок. Єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту становить 501 гривню 60 копійок, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 251 гривня 76 копійок для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. ОСОБА_3 погодилася, що зазначена вище заява разом із запропонованими ЗАТ КБ «ПриватБанком» умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), тарифами складають кредитно-заставний договір .

Згідно п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» останнє є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом .

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №KGXRRX01960002 від 26 січня 2007 року, заборгованість позичальника складається із: заборгованості за кредитом - 2899 гривень 90 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 12263 гривні 34 копійки; заборгованості по комісії в сумі 439 гривень 40 копійок; заборгованості по пені в сумі 32971 гривня 16 копійок; заборгованості по штрафу (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок; заборгованість по штрафу (процентна складова) - 2428 гривень 69 копійок . Загальна сума заборгованості становить 51502 гривні 49 копійок.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2015 року закрито провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу по кредитному договору № KGXRRX01960002 від 26 січня 2007 року, який складається з заборгованості за кредитом в сумі 2899 гривень 90 копійок; заборгованості за процентами в сумі 12263 гривні 34 копійки; заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 439 гривень 40 копійок; штрафів та пені станом на 16 грудня 2011 року, на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України. Дана ухвала в апеляційному порядку не оскаржується.

Проте наявність судових рішень про задоволення вимог кредитора, які не були виконані боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, позивач не був позбавлений права вимагати стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що виникла після 16 грудня 2011 року.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Проте цим Кодексом встановлено строк протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу позовна давність .

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом , може бути збільшена за домовленістю сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки за період з 17 грудня 2011 року по 18 січня 2015 року представник позивача посилався на п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( Розстрочка ) ( Стандарт ), яким збільшено термін позовної давності до 5 років.

Вказані Умови неможливо вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 207 ЦК України, а саме не містять підпису позичальника.

За таких обставин суд першої інстанції керувався строками позовної давності, які визначені п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України.

На момент звернення позивача до суду з даним позовом 04 лютого 2015 року, минуло понад рік з моменту, коли банк довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення судом не встановлені.

Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності було дотримано норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді