АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2502/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Середа К.О.
Доповідач-Чобіток А.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Генеральної прокуратури України , ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями органів досудового розслідування ,-

в с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року позивач пред»явив вказаний позов та зазначав, що 24 листопада 1999 року старшим слідчим слідчого управління ГУ МВС України в Криму СелеметоюЄ.С. було порушено кримінальну справу №148231 за ст.86-1 КК України(в редакції 1960 року) за фактом розкрадання у 1995-1997 роках посадовими особами Дирекції будівельних підприємств (ДБП) № 4 м. Феодосія, яка є структурним підрозділом Управління капітального будівництва Державного комітету АР Крим у справах національностей і депортованих громадян (Держкомнац),державних коштів в особливо великих розмірах.

10 березня 2000 року за ст. 86-1 КК України(в редакції 1960 року) тим же слідчим було порушено кримінальну справу № 196566 проти нього за фактом розкрадання в 1995 році під час перебування його на посаді начальника капітального будівництва (УКБ) Держкомнацу АР Крим 4,8 млрд крб..

16 липня 2000 року порушено кримінальну справу №196585 по факту розкрадання ним в листопаді 1995 року 45 млрд.крб..

Зазначені справи об»єднані в одне провадження з кримінальною справою №148231.

18 липня 2000 року відносно нього було порушено кримінальну справу № 196587 за фактом розкрадання ним у 1995-1996 роках 74 млрд крб..

18 липня 2000 року відносно нього було порушено кримінальну справу №196589 за фактом розкрадання ним у 1995 році 20 млрд крб..

Вказані справи також були об»єднані в одне провадження з кримінальною справою №148231.

25.02.2002 року його дії були перекваліфіковані зі ст.86-1 КК України(в редакції 1960 року ) на ст.364 КК України (в редакції 2001 року).

22,29,30 квітня 2002 року було порушено кримінальні справи відносно нього та ОСОБА_5 за ст.366 ч.2 КК України (в редакціх 2001 року)- службове підроблення.

30 квітня 2002 року його дії були перекваліфіковані зі ст.366 ч.2 КК України (в редакції 2001 року) на ст.358 ч.2 КК України (в редакції 2001 року).

26 липня 2002 року його було притягнуто як обвинуваченого за ст.ст.191 ч.5,364 ч.2,366 ч.2 та 358 ч.2 КК України.

13 березня 2000 року йому була обрана міра запобіжного заходу-підписка про невиїзд,а 20 березня 2000 року - міру запобіжного заходу змінено на утримання під вартою,07 липня 2000 року запобіжний захід було змінено з утримання під вартою на підписку про невиїзд.

25 грудня 2002 року було складено обвинувальний акт за його обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5,364 ч.2,358 ч.2 КК України

21 січня 2003 року зазначений обвинувальний акт було затверджено заступником Генерального прокурора України А.Медьведьком та передано на розгляд до Київського районного суду м. Симферополя АР Крим, але 15.06.2005 року ухвалою цього суду справа була повернута Генеральному прокурору України для організації додаткового розслідування.

20.07.2006 року обвинувальний акт за обвинуваченням його у скоєнні злочинів передбачених ст.ст.191 ч.5, 364 ч.2 КК України було затверджено заступником Генерального прокурора України В.Шокіним і передано до Київського районного суду м. Симферополя АР Крим.

16 квітня 2009 року ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду АР Крим вирок Київського районного суду м. Симферополя АР Крим від 03.02.2009 року, яким він був виправданий, було скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Київського районного суду м. Симферополя АР Крим від 26 травня 2009 року кримінальна справа за його обвинуваченням була повернута прокурору АР Крим для додаткового розслідування.

Під час проведення додаткового розслідування неодноразово кримінальна справа припинялася у зв»язку з відсутністю в його діях складу злочину після чого знов розслідування поновлювалось.

Остаточно постановою слідчого СВ ГУ МВС України в АР Крим від 04.10.2010 року досудове слідство по кримінальній справі №130236/2 по обвинуваченню його за ознаками злочинів,передбачених ч.5 ст.191,ч.2 ст.364 КК України було закрито на підставі п.2 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) у зв»язку з відсутністю складу злочинів.

Посилаючись на те,що більше 13 років він перебував під слідством і судом,протягом яких відносно нього порушувалися кримінальні справи та висувалися звинувачення у скоєнні тяжких і особливо тяжких злочинів, яких він не вчиняв, застосовувалися запобіжні заходи у вигляді утримання під вартою та підписка про невиїзд, здійснювалися обшук, арешт майна та вилучення майна, численні слідчі дії, допити, судові засідання, позивач просив стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 5 000 000 грн. відповідно до ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування,прокуратури і суду».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача у розмірі 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник Генеральної прокуратури просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що у кримінальній справі стосовно позивача є судове рішення від 19.04.2005 року про її закриття за скоєння інших злочинів, передбачених ч.2 ст.358,ч.2 ст.366 КК України з нереабілітуючих його підстав,що виключає право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Позивач та його представник в апеляційних скаргах просять змінити рішення суду та повністю задовольнити його вимоги. Вказують, що згідно з ч.3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування,прокуратури і суду»

відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб, що з»явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2,7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України«Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування,прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

Частиною 2 ст. 2 вказаного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються і моральна шкода (ч. 5стаття 3).

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 вищевказаного Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру ( стаття 4 ).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування,прокуратури і суду» встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством ( ч. 2 ).

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом ( ч. 3 ).

Встановлено, що 10 березня 2000 року за ст. 86-1 КК України (в редакції 1960 року) слідчим слідчого управління ГУ МВС України в Криму Селеметою Є.С. було порушено кримінальну справу № 196566 проти ОСОБА_2 за фактом розкрадання в 1995 році під час перебування його на посаді начальника капітального будівництва (УКБ) Держкомнацу АР Крим 4,8 млрд крб.. Вказана справа була об»єднана в одне провадження з раніш порушеною за фактом розкрадання кримінальною справою за тією ж статтею за №148231.

25.02.2002 року його дії були перекваліфіковані зі ст.86-1 КК України(в редакції 1960 року ) на ст.364 КК України (в редакції 2001 року).

26 липня 2002 року його було притягнуто як обвинуваченого за ст.ст.191 ч.5,364 ч.2,366 ч.2 та 358 ч.2 КК України.

13 березня 2000 року йому була обрана міра запобіжного заходу-підписка про невиїзд,а 20 березня 2000 року - міру запобіжного заходу змінено на утримання під вартою,07 липня 2000 року запобіжний захід було змінено з утримання під вартою на підписку про невиїзд.

Починаючи з 25 грудня 2002 року було складено обвинувальний акт за його обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5,364 ч.2,358 ч.2 КК України, який був затверджений заступником Генерального прокурора України та передано на розгляд до Київського районного суду м. Симферополя АР Крим, яким вказана справа була повернута Генеральному прокурору України для організації додаткового розслідування.

20.07.2006 року обвинувальний акт за обвинуваченням його у скоєнні злочинів передбачених ст.ст.191 ч.5, 364 ч.2 КК України було затверджено заступником Генерального прокурора України В.Шокіним і передано до Київського районного суду м. Симферополя АР Крим.

16 квітня 2009 року ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду АР Крим вирок Київського районного суду м. Симферополя АР Крим від 03.02.2009 року, яким він був виправданий, було скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Київського районного суду м. Симферополя АР Крим від 26 травня 2009 року кримінальна справа за його обвинуваченням була повернута прокурору АР Крим для додаткового розслідування.

Під час проведення додаткового розслідування неодноразово кримінальна справа припинялася у зв»язку з відсутністю в його діях складу злочину після чого знов розслідування поновлювалось.

Постановою слідчого СВ ГУ МВС України в АР Крим від 04.10.2010 року досудове слідство по кримінальній справі №130236/2 по обвинуваченню його за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК України було закрито на підставі п.2 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) у зв»язку з відсутністю складу злочинів.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону та встановлені осбтавини, тривалість страждань позивача в зв»язку з незаконним порушенням проти нього кримінальної справи за ст. 86-1 КК України, яка в подальшому була перекваліфікована на ст. 364 КК України та закрита 04.10.2010 року у зв»язку з відсутністю складу злочину, її тривале розслідування , застосування запобіжних заходів ( тримання під вартою, в подальшому підписка про невиїзд) , колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, яка була йому заподіяна внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення його можливостей реалізовувати свої звички і бажання, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також призвело до порушення його нормальних життєвих зв»язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя з моменту порушення кримінальної справи - 10.03.2000 року та по дату закриття кримінальної справи №130236/2 - 04.10.2010 року.

При цьому в порушення вимог статті 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування,прокуратури і суду», яка зобов»язує орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора або суд, у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди, слідчий , який закрив кримінальну справу відносно позивача за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст.191, ч. 2 ст.364 КК України , зазначений обов»язок не виконав .

Проте, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про те, що позивач має право ставити питання про відшкодування моральної шкоди, починаючи з 15.06.2005 року (повернення справи на додаткове розслідування) , оскільки такий висновок суду не узгоджується з диспозицією ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування,прокуратури і суду», яка чітко вказує період присудження моральної шкоди, а саме - перебування під слідством та судом.

При цьому судом невірно визначено і розмір моральної шкоди, яка завдана позивачу , оскільки ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування,прокуратури і суду» визначає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом .

Однак, посилаючись в рішенні на вказаний Закону, суд першої інстанції вказану норму проігнорував та визначив суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 10 000 грн. 00 коп..

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду неможна визнати законним та обґрунтованим, в зв»язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Так, зважаючи, що під слідством та судом ОСОБА_2 за статтями Кримінального кодексу України , за якими 04.10.2010 року кримінальна справа була закрита за реабілітуючою підставою (відсутність складу злочину), перебував з 10.03.2000 року, то саме з цього часу та по 04.10.2010 року , повинно проводитись відшкодування моральної шкоди позивачу.

На даний час розмір мінімальної заробітної плати складає 1218 грн., оскільки період з 10.03.2000 року по 04.10.2010 року складає 10 років 5 місяців 24 дні , то розмір моральної шкоди, яка повинна бути стягнута на користь позивача не може складати менше 143 124,00 грн..

Враховуючи характер і тривалість страждань позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також роз»яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами , колегія суддів вважає , що вказаний розмір моральної шкоди буде достатнім для відновлення немайнових втрат ОСОБА_2.

При цьому доводи апеляційної скарги позивача та його представника стосовно того, що розмір моральної шкоди, спричинений ОСОБА_2 складає 5 000 000 грн. 00 коп., вказаного висновку суду не спростовує, оскільки колегією суддів при визначенні розміру моральної шкоди враховано всі зазначені позивачем втрати немайнового характеру.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги Генеральної прокуратури України про те, що у кримінальній справі стосовно позивача є судове рішення від 19.04.2005 року про її закриття за скоєння інших злочинів, передбачених ч.2 ст.358,ч.2 ст.366 КК України з нереабілітуючих його підстав, що виключає право позивача на відшкодування моральної шкоди, оскільки вказана обставина позбавляє особу права на відшкодування шкоди з підстав закриття справи саме за вказаними злочинами , і на право позивача щодо відшкодування шкоди з підстав закриття кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК України за відсутністю складу злочину, що є реабілітуючою підставою, не впливає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Генерального прокурора України, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України,шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 у розмірі 143 124 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: