Справа №242/3904/15-ц
Провадження №2/242/1667/15
05 листопада 2015 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Гречка К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явились.
Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Кредобанк» підлягає частковому задоволенню.
Даний висновок суду ґрунтується на наступному.
Згідно п. 3.2 кредитного договору, за користування встановлюється змінювана процентна ставка.
Згідно п. 2.6 кредитного договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, з подальшою конвертацією в гривню та перерахуванням на поточний рахунок продавця.
Згідно п. 3.2. 3.3, 3.4 за користування кредитом позичальник сплачує банку 12,00% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою, визначеною у договорі з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п. 2.1 кредитного договору. Позичальник сплачує проценти щомісячно але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти.
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору позичальник зобовязується повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені кредитним договором. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 88,00 доларів США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено кредитним договором.
У порушення умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав.
Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася.
Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилася у відповідача ОСОБА_1. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору.
На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В частині вимог солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2, суд вважає що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 20.12.2004 року, відповідно до якого боржник та поручитель відповідають перед кредитором (позивачем) як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.
Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Відповідно до ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Пунктом 2.7, 2.8 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором кредитор письмово повідомляє поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржника. Поручитель зобовязаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобовязань за кредитним договором.
Крім того, п. 4.6 договору поруки визначено, що договір діє до повного виконання сторонами зобовязань по кредитному договору.
Даний договір поруки посвідчено підписами сторін.
Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено умови припинення порука.
Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Згідно чинного законодавства такі строки не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, це передбачено ст.ст. 251, 252 ЦК України.
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-54цс14.
Як установлено судом, відповідач ОСОБА_1А первинно взяв на себе зобов'язання повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені кредитним договором. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 88,00 доларів США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено кредитним договором, починаючи з грудня 2004 року до кінця терміну дії договору, тобто до 20.12.2014 року.
Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобовязань.
Таким чином строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця.
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.
Оскільки відповідно до ст.. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст1 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.
Як убачається з умов кредитного договору, починаючи з грудня 2004 року чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.
У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання,якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.
Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.
Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-54цс14.
Так, як вбачається з конверту, позивач звернувся до суду 31.08.2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №1ф-332 від 20.12.2004 року шляхом направлення позовної заяви через відділення поштового звязку, термін виконання кредитного договору встановлено до 20.12.2014 року, умови виконання зобовязання визначені графіком погашення кредиту та сторонами узгоджено порядок та умови банку направлення вимоги поручителю щодо виконання зобовязань.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №1ф-332 від 20.12.2004 року проведеним станом на 29.05.2015 року (період розрахунку зазначено з грудня 2004 року по червень 2015 року) відповідачем ОСОБА_1 у період з грудня 2004 року по квітень 2014 року здійснювалось погашення кредиту. Останній платіж відповідачем здійснено у квітні 2014 року.
У порушення умов кредитного договору та графіку погашення кредиту, відповідач ОСОБА_1 починаючи з травня 2014 року припинив виконання зобовязань за кредитного договором.
Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що через відсутність можливості доставки кореспонденції на неконтрольовану територію Донецької та Луганської області вимогу поручителю не доставлено, оскільки, позивач мав право звернутися до суду із позовними вимогами щодо солідарного стягнення з поручителя в межах строків передбачених ст.. 559 ЦК України.
На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 у розмірі передбаченому Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на час звернення позивача до суду.
Керуючись ст.ст. 251, 254, 525, 526, 527, 530, 553,554, 559 610, 627, 628, 629, 638, 639, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст.11,60, 61, 88, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Пирогова