У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра» просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_6 не набула право власності на предмет іпотеки - земельні ділянки, які розташовані на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Проте зазначені висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що 18 липня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 204 480, 98 дол. США зі сплатою 14,99 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 8 липня 2033 року.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору, 18 липня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачкою укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка площею 0,111 га, кадастровий номер НОМЕР_1, земельна ділянка площею 0,1199 га, кадастровий номер НОМЕР_2, земельна ділянка площею 0,1199 га, кадастровий номер НОМЕР_3; земельна ділянка площею 0,1199 га, кадастровий номер НОМЕР_4; земельна ділянка площею 0,1199 га, кадастровий номер НОМЕР_5; земельна ділянка площею 0,1199 га, кадастровий номер НОМЕР_6; земельна ділянка площею 0,1199 га, кадастровий номер НОМЕР_7, які стануть власністю відповідачки у майбутньому. Зазначені земельні ділянки розташовані на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Спірні земельні ділянки придбані відповідачкою на підставі договорів купівлі-продажу від 18 липня 2008 року, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Згідно з п. 3.1.12 договору іпотеки на відповідачку було покладено обов'язок отримати державний акт на право власності на земельну ділянку, що є предметом іпотеки, зареєструвати право власності на нього та надати позивачу докази на підтвердження виконання даного обов'язку.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 не отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, які є предметом договору іпотеки.

Згідно до інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку за ОСОБА_6 не зареєстровано.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_218/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_88/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>. Таке право передбачене і п. 3.3.5. договору іпотеки.

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_42/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору іпотеки від 18 липня 2008 року право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Положеннями ст. 328 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843374/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 статті 125 ЗК України (в редакції, чинні на момент укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Також, частиною 1 статті 132 ЗК України (в редакції, чинні на момент укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок) встановлено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра», суди помилково не застосували до спірних правовідносин положення, передбачені ст. ст. 328, 334 ЦК України, ст. ст. 125, 132 ЗК України та не встановили момент переходу до відповідачки права власності на земельні ділянки, а тому дійшли до передчасного висновку, що відповідачка не є власником спірних земельних ділянок, не звернули уваги на те, що нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу земельних ділянок свідчить про набуття ОСОБА_6 права власності на зазначене нерухоме майно, при цьому неодержання відповідачкою державних актів на право власності на земельні ділянки не є підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи зазначене, судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак