Справа № 465/2561/14 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/2354/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Куцика І.Б.,

відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановила:

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10000 грн., як безпідставно набуті. Вирішено питання судових витрат.

Це рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 В апеляційній скарзі, посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на порушення судом норм процесуального права, на неправильне застосування норм матеріального права, постановлення рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів.

Апелянт стверджує, що кошти перераховані на його картковий рахунок здійснені на підставі укладеного між сторонами правочину, а тому не можна їх вважати помилково перерахованими. Крім того зазначає, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження про звернення в банк з заявою про помилковий перерахунок грошових коштів. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (а.с. 61-62).

Позивач у справ в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України, судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - без здійснення фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 на обґрунтування апеляційної скарги, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак вказане рішення суду цим вимогам процесуального Закону в повній мірі не відповідає.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними рішення дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Звернувшись до суду із позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, позивач ОСОБА_4 виходила із того, що 01 березня 2012 року помилково перерахувала ОСОБА_2 на його картковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 10 000 грн. при відсутності будь яких договірних відносин з останнім.

Суд першої інстанції, задовольнивши вказані позовні вимоги за результатами заочного розгляду справи, мотивував своє рішення тим, що відповідач помилково отримав від ОСОБА_4 перераховані йому кошти в сумі 10 000 грн., на вимоги останньої про повернення цих коштів не реагує, а от же такі підлягають стягненню, як безпідставно набуті.

Однак, судова колегія вважає, що такі висновки суді постановленні без повного та всебічного з'ясування обставини, які мають значення для справи, суд належно не дослідив, обставини, які суд вважав встановленими, фактично не доведені, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд невірно застосував при вирішенні спору норми матеріального права та ухвалив рішення з порушенням процесуальних норм.

Зокрема, оскаржуване рішення, в супереч вимогам ст.224 ЦПК України, було постановлено судом в порядку заочного розгляду, за відсутності будь-яких даних про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи 26.04.2014р. (а.с.26-28) і вказане процесуальне порушення фактично призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом, 01 березня 2012 року ОСОБА_4 дійсно перерахувала ОСОБА_2 на картковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 10 000 грн., що підтверджується відповідним чеком ПриватБанку (а.с.7).

Звертаючись з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 послалась на помилковість такого перерахування.

Однак такі твердження спростовуються тим, що перерахування цих коштів було здійснено на відомий ОСОБА_4 рахунок та із зазначенням даних отримувача коштів, що свідчить про усвідомлене перерахування цих коштів саме ОСОБА_2, а не будь якій іншій особі.

ОСОБА_4 надано колегії суддів і ксерокопії окремих аркушів паспорта ОСОБА_2 що підтверджує те, що останній відома особа відповідача.

Жодних інших мотивів та причин перерахування цих коштів, окрім помилковості їх скерування, позивач не зазначила.

В той же час, в засіданні колегії суддів відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він є приватним підприємцем та отримав вказані кошти від ОСОБА_4, як плату за оренду приміщення товариства "Центр нерухомості" ФОП ОСОБА_5, інтереси якого ОСОБА_4 представляла як бухгалтер.

Отримані кошти ОСОБА_2 облікував в податковій декларації платника єдиного податку-ФОП за 2012 рік, підтвердивши факт їх отримання саме 1.03.2012 року, як дохід від підприємницької діяльності, що підтверджується відповідною податковою декларацією.

Про усвідомлене перерахування цих коштів саме ОСОБА_2 свідчить і та обставина, що позивач звернулась до відповідача щодо повернення цих коштів лише через 9 місяців в період розгляду господарським судом Вінницької області справи за позовом ФОБ ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_5 про стягнення коштів за несплату оренди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом не було встановлено будь-якої недобросовісності з боку відповідача в набутті спірних коштів, які були йому перераховані позивачем добровільно, та є основним постійним джерелом існування, як фізичної особи підприємця, а тому у суду першої інстанції не було достатніх підстав для висновку про безпідставність набуття ОСОБА_2 10 000 грн. від ОСОБА_4.

Відповідно до ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити чи скасувати рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 121 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.