АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про накладення арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

9 червня 2015 року позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідачів про арешт земельної ділянки (а.с.21).

У мотивування вимог посилалася на те, що у 2001 році вона придбала у ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 8 квітня 1999 року в реєстрову книгу №267-15 за зареєстрованим №41014.

Єдиним власником будинку та земельної ділянки площею 20,6 соток по АДРЕСА_1, є вона.

Відповідачі, здійснюючи самовільне будівництво по АДРЕСА_1, почали руйнувати її житловий будинок.

У неї укладений договір з посольством Великої Британії та Японії, а тому ця ділянка належить їм та вони повинні узаконювати цю будівлю.

З урахуванням наведеного просила суд накласти арешт на продаж земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка належить до законної будівлі згідно технічного паспорту, власником якого є вона, та видачі будь-яких довідок Бюро технічної інвентаризації з метою подальшого знесення незаконного будівництва та відновлення законної будівлі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить:

- самовільний продаж двох будинків та земельну ділянку, за яку вона кожного року сплачує земельний податок у с. Бортничі по АДРЕСА_1, м. Києва вважати недійсними. Особу, яка видавала себе за її матір, судити за шахрайство з відповідачами;

- повернути в законну власність будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1, ОСОБА_2;

- за захоплення майна у ОСОБА_2 з метою шахрайських дій, незаконного продажу двох будинків та земельної ділянки по АДРЕСА_1, притягнути до кримінальної відповідальності згідно ст. ст. 185, 187, 190, 358 КК України відповідачів;

- відшкодувати матеріальні збитки у вигляді конфіскації майна у осіб, які причетні до руйнування її майна, законної будівлі, самовільної будівлі та крадіжку будівельних матеріалів, вирізку плодових дверей;

- виселити з її земельної ділянки відповідачів та осіб, яким вони продали два будинки та земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 по АДРЕСА_1;

- знести незаконне будівництво та поновити законну будівлю згідно технічного паспорту, зареєстрованого в БТІ.

Вказує, що відповідачі, здійснюючи самовільне будівництво по АДРЕСА_1, почали руйнувати її житловий будинок, самовільно заходити в її приміщення, руйнувати стіни, підлогу, стелю, красти її речі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами під номером 5, що знаходиться по АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці розміром 1337 кв.м, належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. (а.с. 22).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначала, що відповідачі руйнують її житловий будинок, у зв'язку з чим просила накласти арешт на продаж земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано доказів вчинення відповідачами неправомірних дій щодо її майна і захисту її порушеного права шляхом накладення арешту на земельні ділянки по АДРЕСА_1..

Згідно позовної заяви земельні ділянки по АДРЕСА_1 не є предметом спору.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що на даний час всі докази щодо спричинення майнової шкоди збирають посольства Великої Британії та Японії з якими у неї укладені договори і яким належить ця ділянка. Після того, як вони визначать розбір заподіяної шкоди, вони будуть заявляти вимоги.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, тому вимоги ОСОБА_2, зазначені в прохальній частині апеляційної скарги, не підлягають задоволенню, так як виходять за межі позовних вимог.

Суд першої інстанції з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: