У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Г.І.,Мостової Г.І.,
Мазур Л.М., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та з урахуванням уточнених позовних вимог просив виділити йому у користування жилу кімнату № 6 площею 18,0 кв.м та прилеглий до кухні балкон, площею 1,0 кв.м; виділити у користування відповідачу жилу кімнату № 5, площею 12,2 кв.м, і жилу кімнату № 7, площею 10,0 кв.м з прилеглою лоджією, площею 2,5 кв.м, а також комору, площею 0,5 кв.м; решту приміщень квартири: коридор, кухню з прилеглим балконом, ванну кімнату і туалет залишити у спільному користуванні, посилаючись на те, що між сторонами існує спір з приводу користування спірною квартирою.

У листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування спірною та просила виділити їй у користування наступні приміщення: жилу кімнату № 6, площею 18,0 кв.м, жилу кімнату №7, площею 10 кв.м з балконом, площею 1,0 кв.м, комору № 8, площею 0,5 кв.м; ОСОБА_6 виділити у користування: жилу кімнату, площею 12,2 кв.м. У спільному користуванні сторін залишити: коридор №1, площею 11,2 кв.м, туалет №2, площею 1,3 кв.м, кухню №3, площею 8,9 кв.м, ванну кімнату №4, площею 2,6 кв.м, лоджію літ. л, площею 1,3 кв.м, яка має вхід з кухні. Просила зобов'язати сторони відкрити окремі рахунки та укласти угоди на оплату за комунальні послуги належними частинами квартири.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Рівненської області від 20 березня 2015 року, у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_7 виділено у користування кімнату № 6, площею 18,0 кв.м, кімнату № 7, площею 10,0 кв.м із балконом, площею 1,0 кв.м та комору, площею 0,5 кв.м; ОСОБА_6 виділено у користування кімнату № 5, площею 12,2 кв.м. Виділено у спільне користування ОСОБА_7 та ОСОБА_6: коридор №1, площею 11,2 кв.м, туалет №2, площею 1,3 кв.м, кухню №3, площею 8,9 кв.м, ванну кімнату №4, площею 2,6 кв.м, лоджію літ. л, площею 1,3 кв.м, яка має вхід з кухні. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог та ухвалюючи рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що порядок користування спірною квартирою, який запропоновано відповідачем за первісним позовом є найбільш ефективним і раціональним та забезпечить рівні права у користуванні спірною квартирою та законне право володільців майна відповідно до належних їм часток. Водночас зауваживши, що вказаний варіант користування спірною квартирою створить можливість для обох сторін не перетинатись один з одним під час входу, виходу з кімнат та безперешкодно використовувати площу для загального використання.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності сторін. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2007 року визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/8 частини спірної квартири, а за ОСОБА_7 - на 5/8 частин квартири (а.с. 8-10).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та ухвалюючи рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, встановив не в повному обсязі фактичні обставини, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності. Надавши перевагу позовним вимогам ОСОБА_7 щодо фактично встановленого між сторонами порядку користування спірною квартирою, суд першої інстанції зазначив, що такий варіант є найбільш ефективним та раціональним, та забезпечить рівні права у користуванні спірною квартирою та законне право володільців майна відповідно до належних їм часток, залишивши поза увагою, що такий порядок порушує права позивача за первісним позовом, як співвласника, оскільки кімната, яка йому виділяється за рішенням суду у даній справі не відповідає частці у спільному майні, натомість приміщення, які фактично займає відповідач за первісним позовом значно перевищують її частку у спільному майні. Встановлюючи порядок користування сторонами спірними приміщеннями, суд першої інстанцій не навів жодних розрахунків та мотивів, з яких він виходив обираючи саме такий порядок, з урахуванням часток кожного з співвласників.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Л.М. Мазур
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук