У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Кеміня М.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третьої особи - Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» (далі по тексту - ПАТ «Фідокомбанк»), приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третьої особи - Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,09 га за адресою АДРЕСА_1 та належить йому на підставі державного акту. За рахунок коштів одержаних від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги банку на суму 201 767,46 грн.

Вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено факт безспірності заборгованості, зокрема не було надано документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Також банком не направлялося жодних письмових вимог про усунення порушень виконання зобов'язань на його адресу Крім того вважає, що оскільки кредит укладено до 25.09.2017 року, то для вирішення питання про дострокове погашення кредиту та розірвання договору банк зобов'язаний був звернутися до суду саме у зв'язку із спірністю даного питання.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 201 року у задоволенні даного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування всіх обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, наводить такі ж самі доводи як у обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2007 року між ВАТ «Ерстебанк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідокомбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 28 000 доларів США. Даний кредитний договір забезпечений іпотекою предметом якої виступило нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,09 га , що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, з кадастровим номером :42:001:0093 (а.с.14-16).

18 квітня 2013 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,09 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, з кадастровим номером :42:001:0093, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.17)

Постановою від 04 жовтня 2013 року головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ по вказаному виконавчому напису відкрито виконавче провадження (а.с.18).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис вчинено правомірно, зокрема нотаріусу були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованість.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи.

Зокрема порядок вчинення даного виконавчого напису визначався положеннями ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (тут і надалі Інструкція в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису), відповідно до яких, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості і для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, Законом України «Про іпотеку», а також постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, вказаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцятиденний строк. При цьому для можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу слід надати доказ саме направлення банком боржнику вимогу по виконання порушеного зобов'язання.

Приватним нотаріусом ОСОБА_3 надано копії матеріалів на підставі яких вчинявся виконавчий напис. З даних матеріалів вбачається, що в січні 2012 року банк направляв на адресу ОСОБА_2 повідомлення-вимогу про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, в якій вимагав від боржника виконати порушене зобов'язання в тридцятидений строк та попередив, що у випадку невиконання банк буде вживати заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.137). Факт направлення банком ОСОБА_2 даного повідомлення-вимоги підтверджується реєстром поштових відправлень рекомендованих листів на якому поставлений штемпель установи поштового зв'язку (Укрпошти) (а.с.138-139). Тобто доводи апеляційної скарги щодо не направлення банком письмових вимог про усунення порушень виконання зобов'язань на адресу боржника спростовуються матеріалами справи.

З приводу посилання апелянта на те, що відсутня безспірність суми стягнення колегія суддів констатує, що апелянт лише посилається на загальну норму, яка встановлює обов'язок нотаріуса перевірити безспірність заборгованості при вчиненні виконавчого напису, однак ні позовна заява, ні апеляційна скарга жодних чином не обґрунтована в чому полягає незгода ОСОБА_2 (оспорення ним) тих сум, що вказані в розрахунку банку та які відображені у виконавчому написі. Тобто будь - яких конкретних обставин, які б могли свідчити про невірність (неправильність) розрахунку заборгованості банком, а відтак і про наявність спору щодо суми заборгованості, апелянтом не наведене, у зв'язку з чим дані доводи апеляцій також підлягають відхиленню.

Що стосується твердження апелянта про те, що оскільки кредит укладено до 25.09.2017 року, то для вирішення питання про дострокове погашення кредиту та розірвання договору банк зобов'язаний був звернутися до суду саме у зв'язку із спірністю даного питання, то колегія суддів з цього приводу констатує наступне.

Статтею 1050 ЦК України передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредитних коштів у разі прострочення позичальником сплати чергового платежу.

При цьому кредитор вправі вільно обирати будь-який спосіб захисту передбачений цивільним законодавством для відновлення свого порушеного права, в тому числі й досудовий (нотаріальний) зокрема шляхом винесення виконавчого напису. Та обставина, що кредитний договір укладений до 2017 року жодним чином не впливає на спірність/безспірність заборгованості та не свідчить про необхідність захисту кредитором свого прав виключно в судовому порядку.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді