Справа № 2-2370/15
Провадження № 760/2154/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 березня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Лозинської М.І.,

при секретарі Резніченко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення суми банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.02.2015 року звернулась з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму вкладу за договором банківського вкладу №2630/08/136736 від 24.10.2013 року в розмірі 36737,26 євро та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Позивач посилається на те, що 24.10.2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу №2630/08/136736 «Ваш мультивалютний» з виплатою відсотків щомісячно. Сума вкладу становила 10 000 євро, з процентною ставкою 9,35 % річних строком на 385 календарні дні.

13.11.2014 року у зв'язку із спливом дії Договору позивачка звернулась до відповідача з заявою про повернення вкладу за депозитним договором №2630/08/136736 «Ваш мультивалютний» від 24.11.2013 року, проте їй було відмовлено.

В свою чергу, кошти за вказаним договором позивачеві на день звернення до суду не були повернені, тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 36737,26 євро, з яких: 10 000 євро - заборгованість по тілу кредиту; 1156,78 євро - заборгованість по відсоткам; 70,30 євро - 3% річних; 25 310,20 євро - пеня; 199,98 євро - сума упущеної вимоги.

Крім того, позивач вказала, що у зв'язку з відмовою відповідача повернути вкладені кошти, позивачка зазнала сильних душевних хвилювань, а тому просила стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Позивачка в судове засідання не зявилась, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, причини нявки суду не повідомив.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд, враховуючи письмову заяву позивач, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.1 Договору банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок, в сумі та на умовах дійсного договору, що викладені в статті №1 частини №1 цього договору на строк з 24 жовтня 2013 року по 13 листопада 2014 року зі сплатою банком вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та порядку, що визначений п. 1.2 статті №1 частини № 1.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що і надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.ст. 1060, 1061 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором, з виплатою вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно зі ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб.

Згідно зі ст. 55 цього Закону відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку.

Судом встановлено, що 24.10.2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу №2630/08/136736 «Ваш мультивалютний» з виплатою відсотків щомісячно. Сума вкладу становила 10 000 євро, з процентною ставкою 9,35 % річних строком на 385 календарні дні.

Строк закінчення договору згідно з п.1.1 частини 2 статті 1 Договору є 13 листопада 2014 року.

15. 13.11.2014 року у зв'язку із спливом дії Договору позивачка звернулась до відповідача з заявою про повернення вкладу за депозитним договором №2630/08/136736 «Ваш мультивалютний» від 24.11.2013 року, проте їй було відмовлено.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківськими рахунками виступають рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнта і контрагентів, та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Відповідно до положень цієї статті операції за рахунком - це сукупність банківських операцій по зарахуванню, видачі або перерахуванню грошових коштів. При цьому під видачею розуміється операція по списанню грошових коштів із рахунка клієнта і видача їх готівкою.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" основними видами рахунків, залежно від їх призначення, є поточні та депозитні (вкладні) рахунки.

Поточним рахунком визнається рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей та для здійснення усіх видів операцій за цим рахунком відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Поточні рахунки відкриваються фізичним особам для зберігання коштів, отримання готівки та проведення безготівкових рахунків у національній валюті з юридичними та іншими фізичними особами.

Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦК України у разі порушення цивільного права, особа має право на його захист шляхом примусового виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, беручи до уваги факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором банківського вкладу №2630/08/136736 «Ваш мультивалютний» від 24.10.2013 року, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з ПАТ "Міський Комерційний Банк" на його користь грошових коштів у розмірі 36 537,28 євро, з яких: 10 000 євро - заборгованість по тілу кредиту; 1156,78 євро - заборгованість по відсоткам; 70,30 євро - 3% річних; 25 310,20 євро - пеня.

Разом з тим, в ст. 22 ЦК України неодержані особою доходи, які названі упущеною вигодою як різновид збитків, може застосовуватися не лише в зобов'язальних, а й в інших правовідносинах.

Так, відповідно до приписів ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються збитки, які б могли бути реально отримані особою за звичайних обставин, якби її право не було порушене, тобто ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

При цьому позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний та реальний доход.

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування можливості отримання грошових сум в тому випадку, якби зобов'язання було виконане належним чином. Її розмір має бути підтверджений обґрунтованим розрахунком та відповідними доказами.

Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених коштів.

Судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, які свідчать про конкретний розмір прибутку, який вона мігла б і повинена була отримати.

З огляду на наведені вище обставини, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування упущеної вигоди є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, виходячи з даних правовідносин, відшкодування моральної шкоди не може бути застосовано, оскільки умовами договору її застосування не передбачено, а позивачем не надано достатніх доказів для доведення даних обставин.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З досліджених доказів по справі вбачається, що відсутні складові відшкодування моральної шкоди, передбачені законом, заподіяння такої шкоди діями відповідача не є доведеним, докази цьому відсутні, а сама по собі лише констатація вчинення неправомірних дій відповідача щодо не повернення коштів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, в розмірі 3654,00 грн.

Керуючись ЗУ "Про банки і банківську діяльність", ст.ст. 509, 526, 527, 530, 610, 611, 1058, 1060, 1061, 1066, 1068, 1074, ЦК України, , ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення суми банківського вкладу задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу №2630/08/136736 «Ваш мультивалютний» від 24.10.2013 року у розмірі 36537,28 євро, з яких: 10 000 євро - заборгованість по тілу кредиту; 1156,78 євро - заборгованість по відсоткам; 70,30 євро - 3% річних; 25 310,20 євро - пеня.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" на користь держави судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: