Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Відкрите акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (далі - ВАТ «Лізинг інформаційних технологій»), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (далі - ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій»), звернулося до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 07 грудня 2007 року між ВАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання в оренду обладнання на умовах фінансового лізингу. 16 січня 2008 року між товариством та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір взаємної поруки. Позичальник належним чином не виконувала умови договору, унаслідок чого на час звернення до суду має заборгованість на загальну суму 11 901 грн 51 коп. ОСОБА_3 та поручителі на вимоги про погашення заборгованості не реагували.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів указану суму заборгованості.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2013 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» заборгованість за невиконання зобов'язань в розмірі 7 287 грн 67 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» заборгованість за невиконання договірних зобов'язань в розмірі 11 901 грн 51 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, судове рішення оскаржується лише в частині вимог до солідарних поручителів, в іншій частині не оскаржується, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України не переглядається в касаційному порядку.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 07 грудня 2007 року між ВАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання в оренду обладнання на умовах фінансового лізингу.

16 січня 2008 року між товариством та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір взаємної поруки в групі Invite, де кожен із учасників групи виступає поручителем перед оператором за виконання зобов'язання іншими учасниками групи.

Позичальник належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого на час звернення до суду має заборгованість на загальну суму 11 901 грн 51 коп. ОСОБА_3 та поручителі на вимоги про погашення заборгованості не реагують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за невиконання зобов'язань за договором солідарно з усіх відповідачів у справі та зменшуючи розмір заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що поданий позивачем взаємний договір поруки не містить істотних умов, передбачених законодавством.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідачі (боржники і поручителі) є солідарними боржниками відповідно до укладеного основного договору та договору взаємної поруки, а тому солідарно стягнув з відповідачів усю суму боргу.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може повністю погодитися з висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 02 жовтня 2013 року у зазначеній цивільній справі було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав того, що, розглянувши справу за відсутності відповідача ОСОБА_5, апеляційний суд не дав належної оцінки його доводам про те, що підписаний ним договір спільної поруки суперечить вимогам закону, не містить суттєвих ознак договору поруки та порушення строку пред'явлення позову до поручителів, що може свідчити про припинення поруки.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» висновки та мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Висновками та мотивами, з яких скасовано рішення, необхідно вважати положення мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду касаційної інстанції щодо наявності передбачених статтею 338 ЦПК України підстав для скасування судового рішення і передачі справи на новий розгляд та їх кваліфікації процесуальним законодавством як таких.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При новому розгляді справи суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи не врахував висновків колегії суддів суду касаційної інстанції, не встановив чи порушені строки пред'явлення позову до поручителів, оскільки вказані висновки можуть свідчити про припинення поруки.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається із договору взаємної поруки від 16 січня 2008 року, його учасники діють у відповідності до Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, а розділом 6 вказаних Правил чітко передбачено порядок розрахунків та платежів між клієнтом та оператором, а строк виплати вартості обладнання становить два роки.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи має встановити, чи вчасно позивач звернувся до суду із указаним позовом до поручителя ОСОБА_5 відповідно до норм ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, суду апеляційної інстанції необхідно перевірити, чи відбулася зміна зобов'язання без згоди поручителя ОСОБА_5, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Згідно зі ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Отже, припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України можливе тоді, коли наслідком таких змін стало збільшення матеріальної відповідальності поручителя без його згоди.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, на зазначені обставини не звернув уваги, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не виконав вимог ухвали суду касаційної інстанції, а тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року в частині позовних вимог до ОСОБА_5 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська