Ухвала

іменем україни

17 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод, демонтаж прибудови, за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Львівська міська рада, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про демонтаж прибудови, за касаційною скаргою ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є власниками квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1. Рішенням Львівської міської ради народних депутатів № 1705 від 16 листопада 1953 року за вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 773,5 кв. м. Відповідачами, які є співвласниками квартири НОМЕР_3 у вищевказаному будинку, було здійснено самочинну прибудову до будинку та самочинно встановлено огорожу на земельній ділянці, що призначена для обслуговування цілого будинку. Оскільки неправомірні дії відповідачів порушують права позивачів, останні просили позов задовольнити.

У травні 2014 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Львівська міська рада, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про демонтаж прибудови. Районна адміністрація обґрунтовувала свої вимоги тим, що будинок НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі і обслуговуванні ЛКП № 507. ОСОБА_9 самочинно здійснила прибудову до житлового будинку. Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 493 від 27 травня 1999 року ОСОБА_6 надано дозвіл на реконструкцію квартири з прибудовою та зобов'язано виготовити проектну документацію на реконструкцію квартири з добудовою, погодити її в головному управлінні архітектури і містобудування, зареєструвати у міській інспекції Держархбудконтролю та одержати дозвіл на проведення будівельних робіт. Крім того, необхідно було вирішити питання землекористування. Оскільки дані вимоги не були виконані, то будівельні роботи, проведені ОСОБА_9, вважаються самочинними, а розпорядження № 493 від 27 травня 1999 року не є підставою для їх проведення. За самовільно здійснену реконструкцію квартири з розширення за рахунок прибудови та самовільне переобладнання приміщень у квартирі ОСОБА_9 притягнуто до адміністративної відповідальності у 2008 та 2013 роках. Разом з тим, мешканцям квартир НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 було запропоновано перелік пропозицій для погодження самочинного будівництва, проте, відповідачами вони не виконані. Так, розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31 березня 2014 року № 141 визнано, що дана прибудова здійснена самочинно, з порушенням ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в зв'язку з чим підлягає демонтажу. Враховуючи викладене, районна адміністрація просила позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 лютого 2015 року, позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково, позов Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Зобов'язано ОСОБА_9 демонтувати самовільно збудовану прибудову розміром 8,42 м х 10,75 м до будинку НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 та самочинно влаштовану огорожу на земельній ділянці за вказаною адресою. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити перешкод у демонтажі самовільно збудованої прибудови розміром 8,42 м х 10,75 м до будинку НОМЕР_3 по АДРЕСА_1. У задоволенні решти позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та задовольняючи позов Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що здійснена ОСОБА_9 прибудова до квартири є самочинним будівництвом і відповідно до приписів ч. 7 ст. 376 ЦК України підлягає демонтажу. Крім того, останньою не виконано вимоги розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 493 від 27 травня 1999 року, зокрема, не вирішено питання землекористування, будівництво проведено без будь-якої проектної документації, відсутні документи про прийняття будівництва в експлуатацію.

Разом з тим, суди взяли суд до уваги і той факт, що прибудова і огорожа здійснені на земельній ділянці, яка є прибудинковою територією, без згоди інших користувачів.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже, оскаржувані рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.О. Леванчук
Т.О. Писана
І.М. Фаловська