№ 2/243/3364/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ)

06 листопада 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі :

головуючого судді Чернишова Ю.В.

при секретарі Ловчиковій С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до державного підприємства « Артемвугілля» ( структурний підрозділ «шахта ім.К.А.Румянцева») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків в сумі 40 000грн..

Позивач та його представник ОСОБА_2, які належним чином були сповіщені про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявились, подавши суду заяви про розгляд позову у їх відсутність, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.

Обгурнтовуючи вимоги позивач зазначив , що він тривалий час працював на шахті «ім. К.А. Румянцева» державного підприємства «Артемвугілля», у тому числі на робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею. Багато років він працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах під впливом шкідливих факторів виробничого середовища, що підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов його праці. Під час роботи під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоровя: професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легенів. Факт ушкодження здоровя при виконанні трудових обовязків підтверджується: повідомленням про професійне захворювання, медичним висновком від10.03.2010року Донецької обласної лікарні профзахворювань та випискою з історії хвороби №1113, довідкою МСЕК серії ДОН-07 №033335 від 14.04.2010року, довідкою МСЕК серії ДОН-04 №022779 від 14.04.2010року, витягом із акту огляду МСЕК серії ДОН-04 №022779 від 14.04.2010року. Вперше висновком МСЕК від 14 квітня 2010 року відносно нього безстроково була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% у звязку з професійним захворюванням та встановлена 3 група інвалідності. Цими висновками МСЕК відносно нього були визначені потреби в додаткових видах допомоги та рекомендовані заходи по відновленню працездатності та протипоказання щодо тяжкої фізичної праці, робота у підземних умовах тощо. Вважає, що несприятливі умови праці на підприємстві призвели до ушкодження його здоровя, унаслідок чого йому спричинені моральні втрати, розмір компенсації яких він визначає у сумі 40 000 грн. У звязку з відмовою відповідача у добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, позивач, посилаючись на положення Конституції,статті 237-1 КЗпП України, просив суд стягнути на його користь вказану суму відшкодування, та на підставі пункту 2 статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання повністю або частково рішення суду.

Представник відповідача, незважаючи на належне повідомлення про час та місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, тому суд за письмовою згодою позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалий час працював на підприємстві вугільної промисловості, з 03 06.1974року, остання посада, гірноробочий очисного забія пятого розряду з повним робочем днем на структурному підрозділі «Шахті ім.К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля».

На підприємстві вугільної промисловості позивач працював у особливо шкідливих і небезпечних умовах та під час виконання своїх трудових обовязків, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально - профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання №394 від 10 березня 2010 року у ОСОБА_1 було виявлено хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Супутне захворювання Гипертонична хвороба першої стадії. Йому протипоказана робота в несприятливих умовах, в контакті з газовим пилом, умовах дії фізичних навантажень.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.03.2010року, встановлено. що професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг. Легенева недостатність першого-другого ступеню. Професійне захворювання виникло за таких обставин: довгий впродовж зміни вплив вугле-породного пилу на органи дихання; несприятливі умови мікроклімату; недостатня ефективність засобів пилоподавлення; запиленість повітря робочої зони.

Згідно висновків МСЕК від 14 квітня 2010 року ( довідка серії ДОН-07 №033335 від 14.04.2010року та довідка МСЕК серії ДОН-04 №022779 ) за професійним захворюванням відносно ОСОБА_1 було встановлено втрату 40% професійної працездатності( профзахворювання) та його визнано інвалідом 3 групи безстроково.

Наказом № 308/ к від 23.04.2010року позивача було звільнено з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України виявлена невідповідність виконуваної роботи внаслідок стану здоровя , що підтверджується записом в трудовій кнжці.

Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Таким чином, у позивача є всі законні підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої здоровю, за нормами вказаного Закону за рахунок відповідача.

Відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач зазначив, що в результаті отримання професійного захворювання обмежені його можливості вести активний образ життя; він переносив, переносить та продовжує переносити особливі моральні страждання; не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, не має право реалізовувати своє право на працю,бо він пенсіонер; частково порушені його відносини з оточуючими людьми,близькими, друзями та знайомими, які ведуть активне громадське життя, а він частково обмежений у спілкуванні з ними; його не залишає почуття власної непівноцінності; потребуються додаткові зусилля для організації повсякденного життя; він змушений постійно лікуватися; переносити особливі фізичні та психічні страждання; порушені його плани на подальше життя. При визначенні розміру відшкодування заподіяної внаслідок ушкодженням здоровя моральної шкоди, ним було враховано тривалий характер і ступінь заподіяння шкоди його здоровю. Компенсація моральної шкоди оцінюється ним у розмірі 40 000 грн. (по 1000 грн. за кожен відсоток стійкої втрати професійної працездатності, встановленої висновком МСЕК).

Факт звільнення ОСОБА_1 з підприємства за станом здоровя, знаходження його на стаціонарному лікуванні в медичних закладах підтверджено наявними в матеріалах справи даними трудової книжки позивача, висновками медико-соціальної експертної комісії, виписками з історій хвороби позивача.

Відповідачем в порядку статті 60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів які б спростовували доводи позивача та надані ним докази.

Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя чи смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару,що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не порушений строк позовної давності.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійного захворювання на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності (40%), необхідність за медичними рекомендаціями постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином позивачу завдана моральна шкода.

Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1, суд приймає до уваги конкретні обставини професійного захворювання органів руху, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль.

На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 12 000 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує стан здоровя позивача, яке потребує подальшого лікування та не може бути відновлене, неможливість у звязку з цим виконувати роботу за професією в шахті, неможливість в повній мірі забезпечувати себе та членів родини.

Судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 отримує у звязку з ушкодженням здоровя одноразову та щомісячні суми відшкодування шкоди за рахунок органів Фонду соціального страхування, оскільки згідно діючого законодавства фонд відшкодовує позивачеві не моральну, а матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоровя.

Щодо негайного виконання рішення суду у повному обсязі або частково, як про це просить позивач, то вимоги статті 367 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються. Крім того, посилання позивача на пункт 2 статті 367 ЦПК України не є дорічним, бо зазначене положення передбачає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені та відповідні докази не надано. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої станом на 1 січня календарного року, в кому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто 1218,0 грн..

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 61, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, статтями 23, 1168 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства « Артемвгілля» на користь ОСОБА_1, 06 листопада 1956року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої унаслідок професійного захворювання 12 000 ( дванадцять тисяч) грн..

В решті вимог в задоволенні відмовити.

Стягнути з Державного підприємства « Артемвугілля» на користь держави судовий збір у сумі 1218(одна тисяча двісті вісімнадцять) грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.В. Чернишов