У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Соколов» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою кредитної спілки «Соколов» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року кредитна спілка «Соколов» (далі - КС «Соколов») звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26 листопада 2010 року між нею та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 8 тис. грн. на строк до 26 листопада 2015 року зі сплатою 1,5 % у день за період, в який проценти не були сплачені достроково, і 20 % у місяць, якщо проценти сплачуються достроково. У цей же день між кредитною спілкою та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки, згідно з якими вони поручилися за виконання позичальником кредитних зобов'язань. Позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору, на вимоги не реагував, станом на 22 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 74 580 грн, з яких 4 тис. грн - сума кредиту і 70 580 грн - проценти за користування кредитом.

З урахуванням наведеного КС «Соколов» просила позов задовольнити та стягнути зазначену суму кредитної заборгованості солідарно з відповідачів на їх користь.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року, у задоволенні позову КС «Соколов» відмовлено. Скасовано вжиті заходи забезпечення позову та знято арешт з майна.

У касаційній скарзі КС «Соколов», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначені вище судові рішення скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачі порушили умови кредитного договору та догорів поруки, належним чином не виконували своїх зобов'язань, проте позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачами, оскільки 21 вересня 2011 року КС «Соколов» направила відповідачам вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, чим змінила строк виконання основного зобов'язання, а з позовом звернулася до суду лише у листопаді 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку до поручителів і трирічного строку до позичальника.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 26 листопада 2010 року між КС «Соколов» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 8 тис. грн. на строк до 26 листопада 2015 року зі сплатою 1,5 % у день за період, в який проценти не були сплачені достроково, і 20 % у місяць, якщо проценти сплачуються достроково. У цей же день між КС «Соколов» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено окремі договори поруки, згідно з якими вони поручилися за виконання позичальником кредитних зобов'язань, визначивши строк дії договорів поруки - до 26 листопада 2015 року (п. 8).

Позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору і станом на 22 червня 2014 року, за розрахунком позивача, утворилася заборгованість у розмірі 74 580 грн, з яких 4 тис. грн - сума кредиту і 70 580 грн - проценти за користування кредитом.

Відповідачі розмір кредитної заборгованості не оспорювали, заявили про застосування позовної давності, оскільки 21 вересня 2011 року КС «Соколов» направляла їм вимоги про повернення кредиту, тобто було змінено строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Суди, вважаючи, що 21 вересня 2011 року КС «Соколов», направивши відповідачам вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, тим самим змінила строк виконання основного зобов'язання, а, звернувшись з позовом до суду лише у листопаді 2014 року, пропустила шестимісячний строк вимог до поручителів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України і трирічний строк до позичальника, що відповідає положенням ст. 257 ЦК України.

Разом з тим у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що у листах вимогах №№ 643, 644 і 645 від 21 вересня 2011 року (а.с. 33-36) КС «Соколов» пропонувала відповідачам погасити заборгованість за кредитом та сплатити проценти за користування кредитом у десятиденний строк, не зазначаючи про дострокове повернення кредиту і не посилаючись на пункти 4 і 15 кредитного договору, які врегульовують порядок зміни умов договору та зміни строку виконання основного зобов'язання. При цьому у листі-вимозі до позичальника позивач пропонує не лише погасити заборгованість за кредитом, а й надати докази цільового використання кредитних коштів, інші документи, передбачені п. 8 договору, надати відомості щодо місця роботи тощо, тобто вимоги про припинення договірних відносин і дострокове погашення кредиту не йдеться.

Крім того, пославшись на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України і, встановивши, що кредитор мав пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, суди не звернули увагу на те, що зазначене положення стосується договору поруки, в якому строк дії договору не встановлено.

У порушення наведеної норми матеріального права та вимог ст. ст. 214, 315 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що в договорах поруки у п. 8 (кожного договору) встановлено строк дії договору - до 26 листопада 2015 року.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Соколов» задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик