Справа № 442/2887/15 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/6312/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Бохонко Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третьої особи Органу опіки та піклування Дрогобицької державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 та її дітям ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1.

В решті зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. У вказаному будинку, крім неї, зареєстровані невістка ОСОБА_3 1987 р.н та двоє дітей-близнюків: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 Зазначені особи зареєстровані у будинку з її дозволу та проживали у ньому до 01.07.2014 року. Однак, через неприязні відносини, які склалися між нею та невісткою, відповідачка разом з дітьми з липня 2014 року не проживає у будинку, що стверджується актом Летнянської сільської ради від 03.02.2015 року. Зазначає, що відповідно до вимог ст. 319 ЦК України має право на володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, зокрема, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Стверджує, що під час розгляду справи, судом не враховані дані обставини, а відтак рішення ухвалене з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Сторони в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Позивачка по справі ОСОБА_2 подала суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з її хворобою та у зв»язку з тим, що нею ведуться переговори з відповідачкою ОСОБА_3 про укладення мирової угоди. Зазначене клопотання судом відхилено через не підтвердження відповідними медичними документами про хворобу. Щодо намірів укласти мирову угоду, таке клопотання судом відхилено, оскільки відповідно до ст. 372 ЦПК України укладення мирової угоди можливе в процесі виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи відсутність всіх сторін у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось, що передбачено ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Приписами статті 11 ЦПК України зазначається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2002 року, посвідченого Державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Єдин Л.В. ( а.с.7).

У спірному житловому будинку власником якого є ОСОБА_2,зареєстровані її невістка, відповідачка по справі ОСОБА_3 та двоє онуків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.( а.с.5-8).

В спірному житловому будинку був зареєстрований син позивачки ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ( а.с.29).

З липня 2014 року відповідачка ОСОБА_3 разом із дітьми у спірному житловому будинку не проживає, чого не заперечує сама та зазначене підтверджено актом Летнянської сільської Ради №45 від 03.03.2015 року. ( а.с.9).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідачка вселилася у спірний житловий будинок як член сім»ї та зареєстрована в ньому за погодженням власника житлового будинку. З 2012 року, тобто з дня народження, у спірному житловому будинку зареєстровані діти-блюзнючки відповідачки по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Іншого житла у відповідачки та дітей немає.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що не проживання відповідачки у спірному житловому будинку є вимушеним через неприязні відносини із позивачкою, яка не бажає, щоб невістка з дітьми проживала у її будинку в той час коли її сина у живих вже немає. Судом встановлено, що у позивачки ОСОБА_2 та її сім»ї є власний будинок в цьому ж АДРЕСА_1, де вона зареєстрована з 1984 року.У відповідачки ОСОБА_3 та її дітей іншого житла для проживання немає.

Посилання позивачки на житловий будинок її батьків є безпідставним, оскільки відповідачка вибула з нього, прийшовши у сім»ю позивачки ОСОБА_2, яка її прийняла як невістку та зареєструвала у спірному житловому будинку, де народилося двоє внуків.

Відповідно до вимог ч.2, 3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти- члени сім»ї власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні власника.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про безпідставне посилання позивачки на ст.71 ЖК України як на підставу для визнання ОСОБА_3 та дітей такими, що втратили право на користування житлом.

На правовідносини, що склалися між сторонами поширюється стаття 156 ЖК України, однак позивачкою не доведено, що відповідачка ОСОБА_3 та діти не проживають у спірному житлі без поважних причин на протязі встановленого Законом строку. Тимчасова відсутність у спірному житлі через труднощі у вихованні двох дітей-близнючок без сторонньої допомоги, не є поважною причиною для визнання втраченими право на житло.

Щодо доводів апелянта про перешкоди у спілкуванні з онуками, зазначене питання вирішується у визначеному Сімейним кодексом України порядку та не є причиною для визнання відповідачки та дітей втраченими право на житло.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и .

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин