Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківського обласного відділення комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера з 1973 року. Наказом від 05 червня 2014 року № 20-К її було звільнено з займаної посади за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 19 травня 2014 року нею було подано заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 26 травня 2014 року по 02 червня 2014 року, тому на роботу вона не виходила. Крім того, її було звільнено у період тимчасової непрацездатності. З огляду на зазначене, просила суд поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалено в наказі начальника Івано-Франківського обласного відділення (філії) комітету з фізичного виховання та спорту про звільнення ОСОБА_3 від 05 червня 2014 року № 20-к змінити дату звільнення та вважати днем звільнення 10 червня 2014 року (замість 06 червня 2014 року). Зобов'язано Івано-франківське обласне відділення комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти та науки України провести донарахування заробітної плати по день звільнення ОСОБА_3 В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач була звільнена на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Судами установлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді головного бухгалтера Івано-Франківського обласного відділення комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки з 1973 року.

05 червня 2014 року наказом № 20-к ОСОБА_3 звільнено з посади головного бухгалтера з 06 червня 2014 року за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Судами установлено, 19 травня 2014 року ОСОБА_3 була написана заява про надання відпустки без збереження заробітної плати відповідно до п. 6 ст. 25 Закону України «Про відпустки» з 26 травня 2014 року по 02 червня 2014 року. Дана заява належним чином не зареєстрована, а була отримана ОСОБА_5, про що зазначено у заяві.

Також установлено, що з 26 травня 2014 року по 02 червня 2014 року ОСОБА_3 була відсутня на роботі без поважних причин. Зазначені обставини підтверджуються даними, які містяться в акті службового розслідування цього факту від 02 червня 2014 року та відмовою позивачки щодо дачі письмових пояснень (а.с. 39).

Порядок надання відпусток без збереження заробітної плати встановлений ст. ст. 25 <nau://ukr/504/96-ВР|st25>, 26 Закону України «Про відпустки <nau://ukr/504/96-ВР|st26>» та ст. 84 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st84>.

Відповідно до ст. 84 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st84> у випадках, передбачених ст. 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов'язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

Відповідно до п. 6 ст. 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати надається в обов'язковому порядку пенсіонерам за віком та інвалідам ІІІ групи тривалістю до 30 календарних днів щорічно.

Зокрема, для надання такої відпустки працівник подає власникові письмову заяву із зазначенням обставин. Час відпустки без збереження заробітної плати повинен бути погоджений з власником.

З огляду на зазначені положення закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення позивачки з роботи за прогул без поважних причин, оскільки заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати позивач безпосередньо керівнику не подавала, час відпустки з відповідачем не узгоджувала, відповідний наказ чи розпорядження про відпустку не видавались. Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо зміни дати звільнення, оскільки наказ про звільнення у порушення вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України був виданий відповідачем в день тимчасової непрацездатності позивача.

Статтею 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337> визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін