Справа № 369/9071/14-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5290/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 01.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Говорун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про скасування постанови державного виконавця та зобов'язання вчинити дії, заінтересовані особи: відділ Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Євко Ігор Володимирович, ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року скаржник ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області перебуває виконавчий лист по стягненню заборгованості з ОСОБА_4 боргу в розмірі 257000,00 грн. на користь ОСОБА_2. За постановою державного виконавця було накладено арешт на спадкове майно. Скаржник неодноразово звертався до державного виконавця з заявами про проведення опису майна та передання йому, як стягувачу, на зберігання дане майно, що відповідає Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, виконавцем так і не було призначено його як зберігача майна. У зв'язку з цим та з урахуванням неодноразових уточнень та доповнень просив суд зобов'язати державного виконавця в межах виконавчого провадження №38277354 від 22 травня 2013 року повторно здійснити опис та арешт майна, призначити його зберігачем арештованого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виселити злодіїв з арештованого будинку, скасувати постанову від 21 березня 2013 року про повернення виконавчого документу, провести реалізацію спадкового майна, а в разі неможливості передати йому в рахунок боргу будинок та земельну ділянку площею 0,1989 га.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року відмовлено в задоволені скарги.

У апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу та винести рішення, яким зобов'язати ВДВС виконати рішення суду від 02.11.2006р. та ухвали і рішення Апеляційного суду відповідно від 14.01.2014р. та 21.05.2015 р., викликати до суду в.о. начальника обласного управління ДВС Бабенко О.М., посилаючись на її необґрунтованість, незаконність, порушення судом норм процессуального права. Вважає, що оскаржувана ухвала закликає та примушує ВДВС не виконувати рішення апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Розглянувши скаргу, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу скасована ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2014 року, яка набрала законної сили, виконавче провадження було поновлено, у зв'язку із чим вимоги про скасування вищезазначеної постанови державного виконавця додатково задоволенню не підлягають.

Суд також відмовив у задоволенні вимоги щодо повторного здійснення опису, арешту майна ОСОБА_4, призначення скаржика зберігачем майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, проведення реалізації спадкового майна, а в разі неможливості передати йому в рахунок боргу будинок та земельну ділянку площею 0,1989 га у зв'язку з тим , що судовим рішенням були задоволені вимоги заявника щодо стягнення, за рахунок майна, на яке звернено стягнення, при виконанні зазначеного судового рішення в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» державним виконавцем виконавцем будуть проводитись відповідні дії. Крім того матеріали цивільної справи не містять відмови ОСОБА_4 чи її представника від прийняття майна на зберігання, як і не містять обґрунтування з яких правових підстав суд повинен визначити саме заявника зберігачем нерухомого майна, який по суті є зацікавленою особою, а не спадкоємця ОСОБА_6 чи взагалі третю особу, в якої відсутня особиста зацікавленість у вирішенні даного питання.

Крім того суд першої інстанції залишив без задоволення вимоги заявника щодо виселення «злодіїв» з арештованого будинку, обґрунтовуючи свої висновки тим, що доказів на підтвердження вищезазначених вимог ОСОБА_2 не надано та вимоги про виселення особи чи осіб підлягають розгляду в порядку позовного провадження за зверненням особи, права якої порушені, не визнані.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими-нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Відповідно до п. 4.2.3. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, якщо опис і арешт майна здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, державний виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання.

Встановлено, що 17 листопада 2006 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2006 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 257000 грн. 00 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2009 року було замінено у виконавчому провадженні боржника ОСОБА_6 на її правонаступника ОСОБА_4.

13 березня 2012 року до відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області надійшов за належністю виконавчий лист № 2-2816/06 від 17 листопада 2006 року. Постановою державного виконавця вищезазначеної Державної виконавчої служби Федоренко К.В. ВП № 31710060 було відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Федоренко К.В. ВП № 31710060 від 21 березня 2013 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий лист № 2-2816, виданий17 листопада 2006 року, стягувану роз'яснено його право на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання в строк до 21 березня 2014 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2014 року було скасовано постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області К.В. від 21.03.2013 року про повернення виконавчого документа стягувану, зобов'язавши ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області вжити всіх необхідних заходів, встановлених законом щодо примусового виконання рішення суду, зокрема щодо перевірки наявності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а саме спадкового майна, отриманого у спадщину.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ у Київській області Євко І.В. ВП № 45035055 від 06.10.2014 року було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-2816, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 17.11.2006 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року накладено стягнення на 1/2 частину будинку загальною площею 62,3 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1989 га, які належали ОСОБА_6 на праві власності, в межах належної до виплати ОСОБА_2 грошової суми - 257000 грн. 00 коп.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог скаржника.

Доводи апеляційної скарги про те, що майно повинно буту передано на зберігання скаржника, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки в матеріалах справи відсутні данні про відмову боржника отримувати майно на зберігання після опису державним виконавцем 1/2 частини будинки та земельної ділянки.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи скаржника про виселення «злодіїв», оскільки скаржником не зазначено прізвище, ім'я та по-батькові осіб, які підлягають виселенню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року залишити без змиін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: