АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2702/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: представника апелянта ОСОБА_6,

представника ПАТ «Брокбізнесбанк» - Кошарського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», третя особа - державна організація «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» про визнання припиненими кредитного договору, договору застави та припинення обтяження, накладеного на підставі договору застави майнових прав, -

в с т а н о в и л а :

09 лютого 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання припиненими кредитного договору, договору застави та припинення обтяження, накладеного на підставі договору застави майнових прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 2013 року між позивачем та ПАТ «Брокбізнесбанк» укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) №D 070398869, на підставі якого ОСОБА_8 передав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 535000 грн. зі сплатою 21% річних та кінцевим терміном повернення вкладу до 22.04.2014 року.

24 січня 2014 року між сторонами був укладений кредитний договір №1п-2014 на підставі якого банк надав йому кредит в сумі 90 000 грн. зі сплатою 25 % річних та кінцевим терміном повернення до 17 квітня 2014 року.

Позивач зазначає, що в той же день між сторонами укладено договір застави майнових прав № Дз 1-1п-2014, за яким він передав банку в заставу майнові права вимоги на отримання грошових коштів в сумі 535 000 грн. за вищевказаним кредитним договором своїх зобов'язань.

ОСОБА_8 вказує, що 17.04.2014 року настав строк виконання його зобов'язань за кредитним договором. 18.04.2014 року і тому він звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог та погашення кредиту та відсотків за рахунок його банківського вкладу.

22.04.2014 року настав строк виконання зобов'язань відповідача з повернення банківського вкладу. Позивач вважає, що в цей момент відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог позивача по поверненню вкладу в сумі 535 000 грн. та вимог відповідача по поверненню кредиту та сплаті відсотків в сумі 94 930,66 грн.

Внаслідок зарахування цих вимог зобов'язання позивача перед відповідачем за кредитним договором припинилися повністю, а зобов'язання відповідача перед позивачем по поверненню вкладу зменшилися на 94 930,66 грн. та склали 440 069,34 грн.

Позивач зазначає, що в даному випадку зобов'язання по кредитному договору, забезпечене заставою за договором застави майнових прав, припинилося 22.04.2014 року і, відповідно, в цей же день припинилася застава.

28.10.2014 року позивач отримав лист від Банку, яким його повідомлено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №226/14 від 16.10.2014 року щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк», згідно якого його грошові вимоги до банку акцептовані в сумі 16090,36 грн.

16.12.2014 року ОСОБА_8 в письмовій формі звернувся до третьої особи за роз'ясненням з чого складається вказана сума і чому вона значно менша, ніж сума його вкладу в банку, проте відповіді не отримав.

Разом з тим, в банку в усній формі його повідомили, що його вимоги за банківським вкладом не враховані фондом через перебування їх в заставі за вищевказаним договором застави майнових прав.

Позивач вказує, що збереження в реєстрі запису про обтяження № 14141320 вкладу заставою, яке міститься в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, протиправно обмежує його право власності та не дає можливості задовольнити його вимогу, як споживача, про повернення цих коштів.

28.04.2015 року представником позивача до суду подана заява про уточнення позовних вимог, де він просив суд: - зобов'язати Державну організацію «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, вимоги ОСОБА_8 в розмірі 104 908,50 грн. та виплатити ОСОБА_8 відшкодування коштів за вкладом в сумі 104 908,50 грн.;

- зобов'язати Державну організацію «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк» вимог ОСОБА_8 в розмірі 335000,00 грн. з віднесенням їх до четвертої черги;

- визнати припиненими з 22.04.2014 року кредитний договір №1п-2014, укладений між ОСОБА_8 та ПАТ «Брокбізнесбанк» 24.01.2014 року;

- визнати припиненим з 22.04.2014 року договір застави майнових прав № Дз 1-1п-2014 року, укладений 24.01.2014 року між сторонами;

- припинити обтяження, накладене на підставі договору застави майнових прав № Дз 1-1п-2014, укладеного 24.01.2014 року між позивачем та відповідачем та зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №14141320.

19 травня 2015 року до суду надійшло клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з підстав, що з 03.03.2014 року в АТ «Брокбізнесбанк» запроваджена тимчасова адміністрація, а з 10.06.2014 року розпочато процедура ліквідації, тому зазначені вимоги позивача повинні розглядатися за правилами КАСУ(а.с.141).

06 серпня 2015 року до суду надійшло клопотання представника «Брокбізнесбанк» про закриття провадження у справі з посиланням на те, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.161).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2015 року клопотання державної організації «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» задоволено повністю. В задоволенні клопотання ПАТ «Брокбізнесбанк» відмовлено (а.с.215).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання припиненими кредитного договору, договору застави та припинення обтяження, накладеного на підставі договору застави майнових прав відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, вважаючи рішення суду необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням матеріального та процесуального права, воно не відповідає дійсним обставинам справи, суперечить наявним у справі доказам, просить його скасувати і ухвалити по справі нове, яким позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8, суд першої інстанції, з посиланням на відповідні норми матеріального права, прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_8 не доведено наявність правових підстав для включення його до переліку вкладників АТ «Брокбізнесбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в розмірі 104908,50 грн. станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а також включення до реєстру кредиторів банку в розмірі 335 000 грн. станом на день затвердження реєстру кредиторів, тому відсутні підстави для припинення кредитного договору, договору застави майнових прав та обтяження в державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що 19 квітня 2013 року між ОСОБА_8 та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) №D 070398869 на підставі якого ОСОБА_8 передав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 535 000 грн. зі сплатою 21% річних та кінцевим терміном повернення вкладу до 22.04.2014 року (а.с. 11).

24 січня 2014 року між сторонами укладений кредитний договір №1п-2014 на підставі якого банк надав позивачу кредит в сумі 90 000 грн. зі сплатою 25% річних та кінцевим терміном повернення до 17 квітня 2014 року (а.с. 27-32).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору .

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до норми ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

24 січня 2014 року між сторонами укладено договір застави майнових прав № Дз 1-1п-2014, за яким ОСОБА_8 передав банку в заставу майнові права вимоги на отримання грошових коштів в сумі 535000,00 грн. за вищевказаним кредитним договором своїх зобов'язань (а.с. 32-35).

Відповідно до ст. ст. 601, 602 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, а без його розпорядження - на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Але, зазначена норма визначає підстави списання коштів з банківського рахунку та не стосується відносин з припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (ч. 2 ст. 601 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 відповідно до ст. 601 ЦК України, звернувся до банку із заявою від18 квітня 2015 року про зарахування зустрічних однорідних вимог та погашення кредиту та відсотків за рахунок його банківського вкладу (а.с. 36).

Згідно постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 «Про віднесення ПАТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» 28.02.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк» (а.с. 85).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.06.2014 року прийнято рішення № 45 щодо початку ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію (а.с. 88).

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання банку неплатоспроможним (банкрутом) застосовується в частині, що не суперечить нормам Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Частиною 8 ст. 91 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 93 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ліквідатор протягом трьох місяців з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення.

Статтею 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.

Отже, в процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово, зокрема шляхом проведення зарахування вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до пп. 4. п. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, якщо це зможе призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. Тому погашення заборгованості за кредитними договорами позичальники та/або поручителі можуть здійснювати виключно шляхом внесення коштів через касу банку або направлення коштів на погашення з рахунків, що відкриті в інших банках.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

16 жовтня 2014 року виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк» (а.с. 14).

Сума по банківському вкладу у розмірі 535 000 грн. не ввійшла до реєстру кредиторів АТ «Брокбізнесбанк» у зв'язку із забезпеченням виконання ОСОБА_8 кредитного договору.

Тому апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявність правових підстав для включення його до переліку вкладників АТ «Брокбізнесбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в розмірі 104908,50 грн. станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а також включення до реєстру кредиторів банку в розмірі 335000 грн. станом на день затвердження реєстру кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 10.08.2015 року позивач свої зобов'язання перед банком по кредитному договору №1п-2014 від 24.01.2014 року, не виконав, існує заборгованість в загальній сумі 198881,76 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 89999,15 грн.; заборгованості по процентах 34212,01 грн.; сума індексації простроченої заборгованості 70444,24 грн.; 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України 4226,36 грн. (а.с. 179).

Отже, підстави для припинення кредитного договору, договору застави майнових прав та обтяження в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутні.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено способу задоволення вимог кредиторів до банку шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. В процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово, зокрема, шляхом проведення зарахування вимог.

Слід звернути увагу на п.5.1 Договору застави майнових прав від 24.01.2014 року, яким передбачено, що саме заставодержатель має право на договірне списання коштів з вкладного рахунку для виконання позичальником боргових зобов'язань (в т.ч. боргових зобов'язань) за кредитним договором та зобов'язань заставодавця по цьому договору. Включення в договір цього пункту заставодавець доручає заставодержателю здійснювати таке договірне списання без укладання будь-яких додаткових договорів та надання будь-яких додаткових документів.

Тобто, правом на договірне списання відповідно до договору застави майнових прав користується кредитор, а не заставодавець, як цього бажає позивач.

На дану обставину в своїх запереченнях також вказує Банк, зазначаючи при цьому про неможливість позивача захистити своє право обраним ним шляхом і з цим погоджується колегія суддів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», третя особа - державна організація «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» про визнання припиненими кредитного договору, договору застави та припинення обтяження, накладеного на підставі договору застави майнових прав - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :