АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 760/26023/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13157/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

4 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Ратнікової В.М., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальних збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що в грудні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування збитків, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, 15 липня 2013 року в м. Києві по вул. Білоруській сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль «Ніссан», д.н.з.НОМЕР_4, який належить позивачу на праві власності, зазнав механічних пошкоджень.

6 серпня 2013 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП.

24 липня 2013 року СТО ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» здійснив огляд пошкодженого автомобіля позивача, за що остання сплатила 1 497,73 грн., що підтверджується актом виконаних робіт СТО-1 №ЗН-001507.

26 липня 2013 року СТО ТОВ «Індіго АВТО Сервіс» здійснив відновлювальний, як стверджує позивач, ремонт її автомобіля на загальну суму 53 628,60 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №095.

5 вересня 2013 року страховик виплатив позивачу на підставі її заяви страхове відшкодування в сумі 22 333,12 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №15737.

Проте, зазначив, що загальна сума збитків складає 55 126,33 грн.

Посилаючись на положення ст. 1187 ЦК України просив суд стягнути з особи, винної у вищезазначеній ДТП, за вирахуванням суми сплаченого страхового відшкодування і сплаченої франшизи матеріальні збитки у розмірі 31 793,12 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2013 року в м. Києві по вул. Білоруській ОСОБА_6, керуючи автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_3 допустив зіткнення із автомобілем «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_4, який належить ОСОБА_4

6 серпня 2013 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП та накладено адміністративне стягнення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Субару», д.н.з. НОМЕР_3, на праві власності належить ОСОБА_7, право керування має ОСОБА_8

На момент даної ДТП відповідальність водія автомобіля «Субару», д.н.з. НОМЕР_3, була застрахована.

Згідно поліса №АС/0321850 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_7 застрахувала у ПрАТ «ПЗУ України» цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Субару», д.н.з. НОМЕР_3. Страховим випадком за цим договором є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам при ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Строк дії полісу з 8 лютого 2013 по 7 лютого 2014 включно. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн., франшиза 1000,00 грн.

Згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист», укладеного 7 лютого 2013 року між ОСОБА_7 та ПрАТ «ПЗУ України», забезпечений транспортний засіб «Субару», д.н.з. НОМЕР_3, ліміт відповідальності 100 000,00 грн.

Згідно платіжного доручення №15737 від 5 вересня 2013 року позивач отримав від ПрАТ «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в сумі 22 333,12 грн. по договору №АС0321850 від 7 лютого 2013 згідно договору №11/07-11-2/007.

Згідно зі ст. ст. 12, 31, 32 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу. Саме ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, винної у заподіянні шкоди.

Сторони визнають, що позивачу була виплачена 1000,00 грн. франшизи ОСОБА_7.

З акту виконаних робіт ТОВ «Індиго АВТО Сервіс» №095 від 26 липня 2013 СТО ТОВ «Індіго АВТО Сервіс» вбачаються наступні розділи: «виконані роботи» по автомобілю «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_4, на загальну суму 7 551,60 грн., та «вартість запчастин» - 46 077,00 грн.

Згідно акту виконаних робіт №ЗН-0011507 від 24 липня 2013 СТО ТОВ «Автомобільного центру Голосіївський» останнє за заявою ОСОБА_4 виконало наступні роботи: визначення вартості ремонту автомобіля, зберігання автомобіля на СТО, бампер передній зняти/встановити, моторний відсік арматура.

Згідно квитанції №56/58 від 24 липня 2013 року позивачем на рахунок СТО ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» було сплачено 1 497,73 грн. із зазначенням призначення платежу «оплата послуг по ремонту авто згідно акту виконаних робіт №ЗН-0011507 від 24 липня 2013 року.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, і здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього !Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з вимогами п. 16 Постанови ВСУ № 4 від 1.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при пред'явленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до особи, яка заподіяла шкоди у відповідному

Відповідно до ст. 2 9 Закону у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством.

Згідно роз'яснень Пленуму ВСУ, викладених в постанові №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 повинен нести відповідальність за відшкодування матеріальної шкоди внаслідок вищезазначеної ДТП, виключно в разі недостатності суми страхового відшкодування.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

7 лютого 2013 року між ПрАТ «СК ПЗУ Україна» і ОСОБА_7 укладено договір обов'язкового страхового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ терміном в один рік, відповідно до якого страховик повинен забезпечити відшкодування шкоди, заподіяної потерпілим, третім особам внаслідок ДТП, що сталася під час вказаного договору і винуватцем якої був власник ТЗ, зазначеного у полісі. Виплата страхового відшкодування здійснюється в межах страхових сум, зазначених у полісі та на умовах, визначених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальністю власників ТЗ.

Відповідно до зазначеного договору страхова сума за шкоду, заподіяну мацну третіх осіб складає 50 000 грн., франшиза - 1000 грн.

7 лютого 2013 року між ПрАТ «СК ПЗУ Україна» і ОСОБА_7 укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ терміном на 1 рік , відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб складає 100 000 грн.

Таким чином, шкода, заподіяна майну позивача складає 55126,33 грн., що охоплюється лімітом відповідальності відповідно до вищезазначеного договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Зазначені обставини встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року, які набрали законної сили та на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягають додатковому доказуванню.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_5 повинен нести відповідальність за відшкодування матеріальної шкоди лише в разі недостатності суми страхового відшкодування

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді