У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 16 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Кіровоградської міської ради, третя особа - Управління Держземагенства у Кіровоградському районі, про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування будівлі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що згідно з договором купівлі-продажу

від 05 листопада 2007 року вони отримали у власність, у рівних частинах, від Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Тріада» (далі - ТОВ ВКФ «Тріада») комплекс (нежитлове приміщення) по АДРЕСА_1, що складається із саманного, обкладеного цеглою, приміщення магазину та вбиральні. Згідно з договором, майно розташоване на земельній ділянці площею 160 кв. м. Під час проведення обміру земельної ділянки було встановлено, що розмір земельної ділянки не відповідає державному акту на право постійного користування землею від 24 жовтня 1996 року серії ІІ-КР № 000828.

Земельна ділянка, на якій розташоване майно позивачів, суміжна з земельною ділянкою площею 499,2 кв. м, що виділена ОСОБА_5 під індивідуальне будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 за договором на право побудови будинку безстрокового користування земельною ділянкою від 10 січня 1955 року.

Просили визначити розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного на їм праві спільної часткової власності комплексу (нежитлового приміщення), розташованого по АДРЕСА_1, відповідно до висновків експертиз, площею 109,09 кв. м.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить поновити строк на касаційне оскарження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Оскільки доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження заслуговують на увагу, то цей строк підлягає поновленню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України у редакції на час укладення 05 листопада 2007 року договору купівлі-продажу, у разі відчуження житлового будинку, будівлі або споруди до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Посилання на наявність у попереднього власника нежитлових приміщень державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 24 жовтня 1996 року у контексті п. «е» ст. 141 ЗК України не є визначальним для вирішення спору. Частина земельної ділянки, що за висновком судової земельної технічної експертизи необхідна для обслуговування будинку позивачів, перебуває у постійному користуванні відповідача з 1955 року і у встановленому законом порядку у нього не вилучалася. Належних доказів порушення відповідачами права власності позивачів не надано.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити. Поновити представнику ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 липня 2014 року та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2014 року.

Відмовити представнику ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Кіровоградської міської ради, третя особа - Управління Держземагенства у Кіровоградському районі, про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування будівлі.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік