У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2015 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою суду від 06.11.2015 року відкрито провадження у даній справі.

При цьому, разом із позовною заявою позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлову квартиру за адресою : АДРЕСА_1 та заборони приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчиняти дії з оформлення спадщини після померлої ОСОБА_4, в тому числі, заборони видавати свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4.

Вказує на те, що з метою виключення можливості видачі свідоцтва про право на спадщину, недопущення порушення прав позивача та його законних інтересів, є підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Крім того невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивач в своїй заяві просить задовольнити її в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 151 153 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої статтею 124 Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

З матеріалів позову вбачається, що між сторонами виник спір щодо прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4.

Згідно ч.1, ч.5 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, а про вжиття заходів забезпечення позову, суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому згідно до п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно до п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом заборони вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову як обгрунтована підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що між сторонами виник спір зокрема щодо прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4, спір перебуває на розгляді в суді, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є підставною і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210, 294 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Накласти арешт на житлову квартиру за адресою : АДРЕСА_1,

Заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчиняти дії з оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4, в тому числі, заборони видавати свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу для виконання надіслати МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області , приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та реєстраційній службі Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення . У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи , яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5