АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7686/15 Справа № 181/822/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Літвінова Л. Ф. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Козлова С.П.

при секретарі - Безрукавому О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Веселівська сільська рада Межівського району Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися до суду та просили ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений секретарем виконкому Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 17 вересня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 129.

В обґрунтування заявник посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Веселе Межівського району Дніпропетровської області у віці 68 років померла ОСОБА_5 - їхня рідна мати. Задовго до смерті та на момент самої смерті ОСОБА_5 постійно проживала по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3, який постійно доглядав, допомагав матері та утримував її. Після смерті матері організацію її поховання та всі витрати, пов'язані з цим, поніс ОСОБА_2

До складу спадщини після смерті ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого 07 вересня 2006 року головою Межівської районної державної адміністрації, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_3, входить земельна ділянка (пай № 281) площею 5,1341 га., кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться на території Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 01.08.1991 року Межівським райвиконкомом, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки у відповідності до ст. 1261 ЦК України належать до першої черги спадкоємців за законом. Однак, після подання ними заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, їм стало відомо, що до нотаріуса звернулася ОСОБА_4 і подала заяву про прийняття спадщини, надавши нотаріусу копію заповіту, складеного ОСОБА_5 17 вересня 2013 року, посвідченого секретарем виконкому Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області Кубрак В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 129, у відповідності до якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не перебувало та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, що будуть їй належати на день смерті, заповіла ОСОБА_4.

Позивачам відомо, що 17 вересня 2013 року ОСОБА_5 у Веселівську сільську раду для складання заповіту не відвідувала, а з ОСОБА_4 мати почала спілкуватися приблизно за рік до смерті, а перед цим вони більше 20 років не спілкувалися взагалі. ОСОБА_4 у ОСОБА_5 бувала рідко, не надавала їй жодної допомоги, тим більше не утримувала її матеріально та не доглядала за нею в останні роки її життя. Таким чином, на їхню думку, у ОСОБА_5 не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь ОСОБА_4, а тому вони вважають, що даний заповіт був складений під впливом обману, помилки або ж у момент його вчинення ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 5 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки , що належала спадкодавці на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 07.09.2006 року, площею 51341 га., та житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,12).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданим Межівським р/б РАГС Дніпропетровської області, актовий запис № 16 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6, виданим Межівським р/б РАГС Дніпропетровської області, актовий запис № 39 (а.с.9, 10), а отже спадкоємцями першої черги за законом.

У вересні 2014 року позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, але їм стало відомо, що заповітом від 17 вересня 2013 року, посвідченим секретарем виконкому Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області Кубрак В.В., спадкодавець ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_4

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі посилалися на ту обставину, що заповідач в момент складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак такі твердження апелянта є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно із роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п.16 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За клопотанням представника позивачів судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза та згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 11 від 12 лютого 2015 року ОСОБА_5 за життя, тобто на момент складення заповіту 17 вересня 2013 року , будь-яким психічним захворюванням не страждала. За своїм психічним станом у даний період часу вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.87-89).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те , що позивачами не наведено достатніх доказів для визнання заповіту недійсним, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що на момент складання заповіту волевиявлення померлої ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало її волі.

Доводи апеляційної скарги про те , що оскаржуваним рішенням було порушено вимоги ст. 1247 ЦК України , згідно до вимог якої заповіт складається у письмовій формі , із зазначенням місця та часу його складання самі по собі не можуть бути підставою для скасування правильного рішення.

Так , у відповідності до ч.1 ст. 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається , що при складенні заповіту було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - секретарем виконкому Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області Кубрак В.В. (а.с.13) , що не заперечують позивачі по справі , як і те , що ОСОБА_5 була особою похилого віку і у зв'язку зі станом здоров'я їй було тяжко пересуватися, а тому за її проханням даний заповіт було підписано нею особисто за її місцем проживання АДРЕСА_1

При складенні заповіту особу заповідача - ОСОБА_5 було встановлено, дієздатність її перевірено, форму та порядок посвідчення заповіту додержано.

Посилання в апеляційній скарзі на ті обставини, що оспорюваний заповіт був складений секретарем виконкому Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області Кубрак В.В. в приміщенні Веселівської сільської ради за адресою: с. Веселе Межівського району Дніпропетровської області вул. Капустіна, буд.4 о 15 год. 30 хв., як це вказано в самому заповіті (а.с.13), а підписаний ОСОБА_5 за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , тобто поза приміщенням місцевої ради , істотною умовою для визнання заповіту недійсним не може бути , оскільки посвідчення даного правочину виконано в межах територіальної одиниці - с. Веселе , тобто на території Веселівської сільської ради , а форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і вільному волевиявленню заповідача.

Так , відповідно до ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщення виконавчого комітету сільської, селищної ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Згідно зі ст.ст.1, 37 Закону «Про нотаріат» та ст. 1251 ЦК України у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії передбачені вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування, а саме: у населених пунктах, де немає нотаріусів. Уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних); видають дублікати посвідчених ними документів.

Статтями 38, 42, 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов'язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради, а саме на секретаря сільської ради

Секретар сільської ради - це посадова особа органу місцевого самоврядування і відповідно до ст. 37 Закону України "Про нотаріат", Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- С.П.Козлов