Справа № 534/1220/15-ц
29.09.2015 року м. Комсомольськ
Комсомольський міський суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Солохи О.В.
за участі секретаря Жукової Н.А.
розглянувши у судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Равильєвича про поділ спільного майна подружжя та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3 до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Равильєвича про визнання боргу спільним майном подружжя, поділу майна та стягнення майна на користь ОСОБА_3,

Ухвалою від 24.07.2015р. обєднано в одне провадженняпозовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Равильєвича про поділ спільного майна подружжя з позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору про визнання боргу спільним майном подружжя, поділу майна та стягнення майна на користь ОСОБА_3.
ОСОБА_3 звернувшись до суду з позовом та уточненнями до нього просив: визнати борг у сумі 1 126 082 грн. спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; здійснити поділ цього майна; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частину суми боргу в розмірі 563 041 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину боргу у сумі 563 041 грн.
Позивач (ОСОБА_1А.) позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі, одночасно заперечувала проти задоволення позовної заяви ОСОБА_3
ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні позов до з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали у повному обсязі, разом з тим не заперечували проти задоволення позовних вимог позивач за первісним позовом.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2, повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився. Враховуючи вимоги ст.169 ЦПК України суд ухвалив здійснити розгляд справи у заочному порядку.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
25.07.1987р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КЕ №484678 (а.с.6).
За вимогами ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За змістом ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Згідно постанови Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Виходячи із змісту ч.1 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог та беручи до уваги положення ст. 369 ЦК України, відповідно до якої співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, суд вважає заявлені ОСОБА_1 вимоги обґрунтованими.
Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3 до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 то судом встановлено наступне.
30.03.2011р., 29.12.2011р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договори позики на відповідну суму.
Рішеннями Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.07.2015р. у справі №534/1074/15-ц (а.с.94-95), що набрало законної сили та від 15.09.2014р. у справі №534/795/14-ц (а.с.29), котре залишено в силі ухвалою апеляційної інстанції від 02.04.2015р. (а.с.30-31) стягнуто з ОСОБА_4 борг у сумі 1 126 082 грн.на користь ОСОБА_3

У судовому засіданні ОСОБА_3 наголошував, що за вимогами ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При відмові у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 суд враховує, що письмової згоди на укладення договору позики ОСОБА_1 не надавала. Доказів на спростування даного твердження ОСОБА_3 не надав.

У постанові ВСУ від 01.07.2015р. №6-612цс15 викладена правова позиція, котра передбачає якщо один із подружжя не надав згоди на укладення договору позики то боргова сума є особистим боргом іншого з подружжя.

Разом з тим правова позиція викладена у постанові ВСУ від 19 червня 2013 року передбачає, що договір, укладений одним з подружжя, за яким майно використане не на потреби сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя.

Належних і допустимих доказів у відповідності до ст.ст.58-59 ЦПК України, що б підтверджували, що саме кошти отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_3 були використані в інтересах подружжя ОСОБА_4, у контексті ст.60 ЦПК України ОСОБА_3 не надано.

Разом з тим суд вказує, що рішеннями Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.07.2015р. та від 15.09.2014р. стягнуто борг саме особисто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Вимоги ж до ОСОБА_1 не предявлялися і остання не була залучена третьою особою у даних справах.

Крім того, суд вказує, що вимоги за позовною заявою ОСОБА_3 не ґрунтуються на чинному законодавстві. У контексті вказаного суд зазначає, що із вимогою про визнання борг у сумі 1 126 082 грн. спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; здійснення поділу цього майна,має право звертатися ОСОБА_2, натомість у справі останній має статус відповідача.

Керуючись ст.ст. 60, 63 СК України, ст.ст. 11, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Равильєвича задовольнити повністю.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Равильєвича.

Виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Равильєвичу по 1/2 частки жилого будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Степова, 17, с. Кузьменки, м. Комсомольськ, Полтавська область.

Виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Равильєвичу по 1/2 частки транспортного засобу - автомобіль ВАЗ 21083, 1991р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, кузов № ХТА210830М0875907, реєстраційний номер №САЕ390808.

Стягнути з ОСОБА_2 Равильєвича на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 3 654 грн.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Равильєвича відмовити повністю.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд, що ухвалив рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 жовтня 2015р.

Суддя підпис ОСОБА_5

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха