Номер провадження: 22-ц/785/3275/15
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Фролова Руслана Валеріївна, Чужовська Наталія Юріївна - приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Одеській області про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу квартири, визнання права власності, витребування квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 - представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року,

встановила:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку надалі неодноразово уточнювала, про визнання недійсними: довіреності від 14 серпня 2010 року від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_8, посвідченої та зареєстрованої у реєстрі за № 44 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В.; договору від 19.08. 2010 року купівлі-продажу належної ОСОБА_2, від імені якої діяв ОСОБА_8, квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 2604; договору купівлі-продажу від 23.02.2011 року ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 427; про встановлення факту недостовірності підпису та що ОСОБА_2 не підписувала довіреності від 14 серпня 2010 року від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_8, посвідченої та зареєстрованої у реєстрі за № 44 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В.; про визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1; витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, зобов'язання ОСОБА_4 звільнити зазначене приміщення.

В обґрунтування зазначених вимог позивач посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, вона не надавала та не підписувала довіреність на право відчуження належній їй квартири на ім'я ОСОБА_8 Відчуження в подальшому належної позивачу квартири порушує її право власності на зазначену квартиру.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_7 - представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_2, разом з її чоловіком ОСОБА_9 належала, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, на праві спільної часткової власності у рівних частках трьохкімнатна квартира за № 72, загальною площею 66,1 кв.м., у будинку АДРЕСА_1

Співвласник ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/2 частку зазначеної квартири було видано дружині спадкодавця ОСОБА_2 державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 4.07.1992 року.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Із частини 2 цієї статті вбачається, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди.

14.08.2010 року ОСОБА_2 своєю довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстрованою у реєстрі за № 44, уповноважила ОСОБА_8 - свого сина - розпоряджатися всім її майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, доручила ведення всіх її справ, у тому числі, з правом відчуження та розпорядження належним їй рухомим та нерухомим майном на свій власний розсуд; надала право укладати всі дозволені законом правочини цивільно-правового характеру, в тому числі, договори купівлі-продажу тощо. Довіреність видана на строк 10 (десять) років з правом передоручення і дійсна до 14 серпня 2020 р. Зазначена довіреність зареєстрована у Єдиному реєстрі довіреностей (перевірка дійсності довіреності) 14.08.2010 р.

Згідно зі ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 238 ЦК України, представники може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Доводи позивача, що довіреності вона не видавала, не найшли свого підтвердження та спростовуються наявними доказами. Посилання представника позивача у судовому засіданні на те, що у довіреності зазначено ім'я та по батькові повіреного ОСОБА_8, як ОСОБА_8, а не ОСОБА_8, не є підставою для визнання довіреності недійсною.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Учасники процесу фактично не висловили у судовому засіданні сумнівів щодо особи, якій ця довіреність видана, - сина позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно з ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Довіреність ОСОБА_2 відповідає усім зазначеним нормам закону.

19.08.2010 року на підставі цієї довіреності ОСОБА_8 від імені ОСОБА_2 уклав зі ОСОБА_3 договір купівлі - продажу квартири № 72, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39, 3 кв.м., у будинку АДРЕСА_1, посвідчений за реєстровим № 2604 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.

23.02.2011 року ОСОБА_3 продала цю квартиру ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним .

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та п'ятою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правових підстав для визнання довіреності та договорів купівлі-продажу за позовними вимогами ОСОБА_2 не вбачається.

З відповіді Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеської області на запит від 20.01.2012 р. щодо встановлення місця проживання сина позивача - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що за фактом заволодіння шахрайським чином грошовими коштами 8-ох осіб, які визнані потерпілими, стосовно ОСОБА_8 порушена кримінальна справа за № 4 за ст. 190 ч. 4 КК України. Місцезнаходження ОСОБА_8 слідством не встановлено, за місцем останньої реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, він не мешкає, квартира продана. ОСОБА_8 оголошений у розшук, 23.07.2011 р. кримінальна справа зупинена на підставі п.1 ст. 206 КПК України. За наявною у матеріалах кримінальної справи інформацією, ОСОБА_8 04.01.2011 р. перетнув кордон України і перебуває за межами держави.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як зазначив суд першої інстанції посилання ОСОБА_2 на недійсність правочинів щодо зазначеного нерухомого майна є голослівними. Суду не надано доказів, які б спростовували факт підписання особисто ОСОБА_2 довіреності та факт наступного придбання відповідачами спірного майна саме у відповідності до закону.

Колегія вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки до участі у справі не залучений ОСОБА_8 який за нотаріально посвідченою довіреністю від ім'я позивача за договором купівлі-продажу від 19.08. 2010 року продав належну позивачу, квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_3, крім того позивачем заявлялися вимоги про визнання недійсними: довіреності від 14 серпня 2010 року від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_8, посвідченої та зареєстрованої у реєстрі за № 44 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В.

Про те, що рішення суду впливає на права та обов'язки ОСОБА_8 який не залучений до участі у справі визнав і представник позивача при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки до справи не залучений ОСОБА_8, а розгляд справи впливає на його права та обов'язки, колегія вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції зазначивши єдину підставу для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 не залучення до участі у справі ОСОБА_8 залишивши в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін.

Всі доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції не мають правового значення, оскільки без залучення до участі у справі ОСОБА_8, неможливо вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення чи відмову в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково. Змінити мотивувальну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

А.П. Бабій

В.А. Станкевич