Справа № 456/461/15 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/6352/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено за пропуском позовної давності.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2015 року оскаржив позивач ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено позовну давність. Проте, апелянт не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Під час розгляду справи, судом першої інстанції було встановлено та не заперечувалося відповідачем, що підписавши заяву від 26 липня 2006 року відповідач засвідчив, що ознайомлений та згідний з умовами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтвердив свою згоду на те, що вказані документи в цілому складають між сторонами Договір про надання банківських послуг. Отже, на думку апелянта, є доведеним факт укладення між сторонами договору, який складається не лише із заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а Умови не містять положень про те, що строк дії договору та строк дії картки це одне й теж саме поняття та вони співпадають. Окрім того, сторони домовились, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо жодна із сторін не заявляє про його припинення він автоматично пролонговується на такий же термін. Виходячи з наведених положень договору, договір автоматично було пролонговано та на даний час договір діє, оскільки з 2006 року жодна із сторін не заявила про свій намір його розірвати. Фактично, строк позовної давності звернення до суду із позовом до відповідача почне відраховуватись з наступного дня після закінчення строку дії договору. Відповідно, перебіг строку позовної давності звернення з вимогами до відповідача за даним позовом ще не розпочався, а відтак, на даний момент не може бути пропущеним.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням таких обставин.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 липня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 5500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт отримання кредитних коштів сторонами не оспорюється.

Кредитний договір складається із заяви позичальника, з якої вбачається, що ОСОБА_3 було видано кредитну картку № НОМЕР_1, а також Умов і Правил надання банківських послуг, які не містять особистого підпису позичальника.

Пунктом 9.12. зазначених Умов встановлено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. У разі якщо протягом встановленого строку жодна із сторін договору не проінформує іншу сторону про його припинення, договір автоматично лонгується на той же строк.

Разом з тим, у заяві відповідача ОСОБА_3 сторони погодили порядок погашення заборгованості, а саме: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, останнє виконання зобов'язань за договором відповідачем здійснено в січні 2010 року і з цього часу користування карткою і виконання зобов'язань припинилося

З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду з позовом 28 січня 2015 року. Під час розгляду справи, відповідачем була подана заява - заперечення позовних вимог, згідно з якою, відповідач просив про застосування судом строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з цієї підстави.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що зазначеними умовами договору, що обумовлені сторонами у заяві відповідача, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням 7% від суми заборгованості.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

Колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції, що оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку - штраф, відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Також встановлено, що ОСОБА_3 отримувалась кредитна картка № НОМЕР_1, а за закінченням терміну йому було виготовлено платіжну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до ІНФОРМАЦІЯ_1. Останній платіж відповідачем ОСОБА_3 було здійснено в січні 2010 року, і такий було зараховано на погашення процентів. Перебіг позовної давності з цього часу вчиненням дій відповідача про визнання свого боргу не переривався. Оскільки, між сторонами не було встановлено іншого строку позовної давності, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

Так як позивач звернувся до суду з позовом через 5 років з часу здійснення відповідачем останнього платежу, а саме з січня 2010 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про сплив строку позовної давності щодо сплати кредиту та процентів за його користування.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч.2 ст.258 ЦК України - позовна давність в один рік).

Таким чином, включення штрафу до основної вимоги поза межами позовної давності не ґрунтується на вимогах закону.

Відтак, висновки суду першої інстанції, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв»язку з пропуском позовної давності є вірними.

Доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.