АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3527/14-ц Номер провадження 22-ц/786/919/15Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Одринської Т.В., Акопян В.І.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства "Ритуал" про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної (немайнової) шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати наказ 31-к від 24.09.2014 року "Про зміну істотних умов праці" та наказ № 36-к від 28.11.2014 року щодо його звільнення у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці незаконними та їх скасувати; поновити його на посаду прибиральника території кладовища, розташованого за адресою: вул.Петрівська м.Миргород; стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 2 876 грн. 74 коп. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з роботи; рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця звернути до негайного виконання; стягнути з МКП "Ритуал" на його користь судові витрати, пов'язані за надання правової допомоги в сумі 1 000грн.

Заявлені вимоги обґрунтовано неправомірним звільненням з роботи у зв'язку начеб-то відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд дав неправильну оцінку фактичним обставинам та неправильно застосував закон, яким врегульовані спірні правовідносини. Судом, зокрема, не прийнято до уваги, що двомісячний термін після підписання наказу № 31-к від 24.09.2014 року сплив 30 листопада 2014 року, а його звільнили наказом від 28 листопада 2014 року за відсутності заяви про відмову від продовження роботи на нових умовах праці. Також судом першої інстанції не взято до уваги те, що надання письмової заяви на продовження роботи на нових умовах праці не передбачено законом.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове в разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №25а-К від 18 жовтня 2005 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу у підприємство МКП "Ритуал" на посаду наглядача кладовища з окладом згідно штатного розкладу (а.с.8).

Наказом №16-К від 01 квітня 2010 року ОСОБА_2 переведений з посади доглядача кладовища на посаду прибиральника території кладовища (а.с.53).

У зв'язку з недофінансуванням державою та згідно листа Фінансового управління Миргородської міської ради від 27.08.2014 року на підприємстві МКП "Ритуал" проведена оптимізація структури та видатків з метою повного забезпечення до кінця поточного року і розроблено заходи з метою забезпечення в коштах на оплату праці працівників, які фінансуються з місцевого бюджету за рахунок надання відпустки працівникам без збереження заробітної плати в кількості 15 календарних днів та переведення на скорочений робочий день (а.с. 75-76 ).

Наказом по МКП «Ритуал» № 31-к від 24 вересня 2014 року «Про зміну істотних умов праці» з метою безумовного забезпечення потреби в коштах на оплату праці працівників бюджетних установ, що фінансуються за рахунок місцевих бюджетів, та недопущення виникнення простроченої кредиторської заборгованості з таких виплат вирішено: з 01 грудня 2014 року прибиральнику території кладовища ОСОБА_2 змінити істотні умови праці - перевести на скорочений робочий день (4 години); у термін до 27 листопада 2014 року одержати письмове підтвердження прибиральників території кладовища про згоду продовжувати роботу. З даним наказом позивач ознайомлений в той же день 24.09.2014 року (а.с.15).

З попередженням про наступну зміну істотних умов праці ОСОБА_2 ознайомлений 30.09.2014 року (а.с.16).

Наказом по МКП «Ритуал» №36-к від 28 листопада 2014 року ОСОБА_2 звільнено з посади прибиральника території кладовища на підставі ст. 36 п.6 КЗпП України в зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством-відповідачем доведена необхідність у зміні істотних умов праці у зв'язку з відсутністю належного фінансування з боку Миргородської міської ради на оплату праці працівників, отже наказ по підприємству №31-к від 24.09.2014 року «Про зміну істотних умов праці» є законним. Позивач в порушення вимог закону не дав своєї письмової згоди на продовження роботи в нових умовах, а отже був правомірно звільнений із займаної посади наказом від 28.11.2014 року.

З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо не обов'язковості надання письмової згоди працівника при видачі наказів про зміну істотних умов праці, оскільки своїм підписом про ознайомлення з наказом № 31-к від 24 вересня 2014 року позивач фактично погодився з запропонованими відповідачем умовами праці. До того ж свідченням згоди є факт виходу ОСОБА_2 на роботу до 01.12.2014 року до отримання трудової книжки та розрахунку.

Вказівку у наказі № 31-к від 24.09.2014 року про одержання письмової згоди працівником слід тлумачити як обов'язок роботодавця отримати від працівників таку згоду, проте у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач вчиняв заходи для отримання письмової згоди від ОСОБА_2, але той ухилявся чи відмовлявся її надати

Суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про недоведеність позову. За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 звільнений незаконно - за відсутності підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, наказ № 36-к від 28 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади є незаконним та підлягає скасуванню з поновленням його на роботі і стягненням на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у відповідності до приписів статті 235 КЗпП України.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Згідно довідки МКП "Ритуал" (а.с.13) заробітна плата ОСОБА_2 у серпні 2014 року без урахування податків та інших обов'язкових платежів становила 2143,67 грн., у вересні 2014 - 1246,34 грн., у жовтні 2014 року - 2163,16 грн.

Згідно наказу № 29-к від 11.09.2014 року (а.с.11) ОСОБА_2 з 15.09.2014 року по 29.09.2014 рік перебував у відпустці без збереження заробітної плати, тому згідно вищевказаної постанови середньоденна (годинна) заробітна плата має визначатися діленням заробітної плати за два останні повні місяці роботи на число відпрацьованих робочих днів, при обрахунку заробітної плати слід брати два останні повні місяці роботи - в даному випадку серпень та жовтень 2014 року.

При обрахунку середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, колегія суддів виходить з того, що середньомісячний заробіток ОСОБА_2 складає 2153,16 грн. = (2143,34+2163,16) : 2. Середньоденний заробіток ОСОБА_2 становить: 2143,34 (серпень) + 2163,16 (жовтень) = 4 306,50 / 45 (кількість відпрацьованих днів за два місяці) = 95,70 грн.

Від наступного дня після звільнення позивача (29.11.2014 року) до дня його поновлення на роботі на підставі рішення суду минуло 70 робочих днів, тому на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 6 699 грн. (70 днів х 95,70 грн.), з якої підлягають утриманню податки та інші обов'язкові платежі.

Відповідно п.32 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності та інш.), який працівник мав в цей час.

Так, згідно довідки Державного центру зайнятості Миргородського МРЦЗ від 24.03.2015 року за № 375 ОСОБА_2 зареєстрований як безробітній з 01 грудня 2014 року і його дохід за період з 29 грудня 2014 року по 19 березня 2015 року становить: за грудень 2014 року 135 грн. 57 коп., за січень 2015 року 1400 грн. 95 коп., за лютий 2015 року 1301 грн. 92 коп., за березень 2015 року 858 грн. 65 коп., а всього отримано 3 697 грн. 09 коп. ( а.с. 143)

З урахуванням вищевикладеного при стягненні з МКП "Ритуал" на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 6 699 грн., без урахування податків та інших обов'язкових платежів, слід враховувати отриману ним допомогу по безробіттю в розмірі 3 697 грн. 09 коп. Отже, до стягнення підлягає 3001,91 грн. = 6 699 грн. - 3697 грн. 09 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки відповідачем порушені трудові права позивача, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності з вимогами ст.237-1 КЗпП України позивачу заподіяно моральні страждання, розмір компенсації за які колегією суддів визначається в розмірі 1 000 грн.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено з порушення норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги про скасування наказу №31 від 24.09.2014 року задоволенню не підлягають, оскільки даний наказ є внутрішнім по підприємству і відповідачем доведена необхідність у зміні істотних умов праці, що було обумовлено відсутністю належного фінансування з боку Миргородської міської ради на оплату праці працівників.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору у силу положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому несплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави при постановленні рішення. Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу (а.с. 36,41) у сумі 1000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до міського комунального підприємства "Ритуал" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ міського комунального підприємства "Ритуал" №36-К від 28 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді прибиральника території кладовища по вул. Петрівська м.Миргорода міського комунального підприємства "Ритуал" з 29 листопада 2014 року.

Стягнути з міського комунального підприємства "Ритуал" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3001 грн. 91 коп.( три тисячі одна гривня 91 копійка), без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з міського комунального підприємства "Ритуал" на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а також 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до міського комунального підприємства "Ритуал" про визнання незаконним наказу № 31-к від 24.09.2014 року відмовити.

Стягнути з міського комунального підприємства "Ритуал" на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О. А. Лобов

Судді: Т.В. Одринська

В.І. Акопян

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов