Провадження № 22-ц/779/2392/2015
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_4 вищезазначений позов, обґрунтовуючи його тим, що відповідач офіційно працевлаштований у США та має щомісячний дохід близько 10400 доларів США в рік, а тому, на її думку, він повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у частці від заробітку. Посилаючись на вищенаведене, просила змінити присуджений розмір аліментів із твердої грошової суми на частку від заробітку, а саме стягувати із відповідача на утримання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин справи та дослідження доказів. Апелянт вказує на те, що судом не було враховано, що стягнення аліментів як у твердій грошовій сумі, так і в частці від заробітку, є прерогативою вибору саме позивача. А тому, на його думку, суд повинен був у відповідності до ст. 11 ЦПК України задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та змінити спосіб стягнення аліментів. При цьому, представник апелянта також вказує на те, що представник відповідача в судовому засіданні підтвердив офіційне працевлаштування відповідача та наявність в нього стабільного доходу. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги заперечила, зазначивши, що відповідач в даний час за кордоном працює водієм згідно строкового контракту. Зауважила, що у нього згідно договору не передбачено стабільної помісячної зарплати. Представник також вказала, що заробіток ОСОБА_4 залежить від наявності замовлень на перевозку вантажів, і були періоди, коли він не мав протягом певних періодів заробітку у зв'язку із відсутністю замовлень. Рішення суду першої інстанції вважає законним і обгрунтованим, просить залишити його в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновків, що позивачем не надано належних доказів зміни матеріального становища відповідача, його сімейного стану або стану здоров'я. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 08.04.2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 постановлено стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття (а.с.4-5).

В п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку із зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання апелянта на те, що відповідач офіційно працює у США та має постійний дохід у розмірі 10400 доларів США на рік, оскільки дана обставина була врахована судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що батьки мають рівні права та обов'язки відносно дітей і повинні забезпечити дитині хоча б прожитковий мінімум, який відповідно до Закону України "Про бюджет України на 2015 рік" на час постановлення судом рішення про стягнення аліментів становив для дітей віком до 6 років - 1032 грн.

У зв'язку із наведеними обставинами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, визначаючи своїм рішенням від 03 березня 2015 року до сплати ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердому грошовому розмірі по 1000 грн в місяць, оскільки такий розмір аліментів відповідає більше як половині прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апелянта про збільшення розміру аліментів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не наведено обставин, які б згідно із ст.192 Сімейного Кодексу України являлись би підставою для зміну розміру аліментів, які сплачує боржник.

Посилання ОСОБА_2 на те, що зміна способу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина з твердої суми на 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно призвела б до збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги.

Не заперечуючи права стягувача аліментів на зміну способу стягнення за наявності відповідних підстав, колегія суддів зауважує, що такий спосіб стягнення може застосовуватись якщо платник аліментів має регулярний і стабільний дохід. З довідки про річний заробіток ОСОБА_4, яка міститься в матеріалах справи, не вбачається, що відповідач має фіксований щомісячний заробіток (дохід). В цьому документі також не вказано підприємство, посада або вид трудової діяльності ОСОБА_4, умови його трудового контракту. Таким чином, колегія суддів вважає, що правових підстав для зміни способу стягнення аліментів в користь ОСОБА_2 немає. Такий висновок випливає також з правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Інші доводи апелянта правильності висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування рішення суду немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко