Провадження № 22-ц/780/2209/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Категорія 26 31.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У лютому 2013 року Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 27.12.2005 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 10000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% річних з кінцевим терміном повернення 27.12.2012р..

Додатковою угодою № 2 від 6.09.2009 був змінений графік погашення заборгованості та кінцевий термін повернення кредиту до 27.12.2022.

В забезпечення виконання зобов'язання між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 27.12.2005 був укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передана вищевказана квартира.

Позивач виконав, взяті на себе зобов'язання, а позичальник не здійснює платежів для погашення суми заборгованості. Законодавством передбачено у разі невиконання боржником основного зобов'язання задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Уточнивши розмір позовних вимог, просив звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27.12.2005 в розмірі 6310,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.12.2013 складає 50436,94грн. та встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить на праві спільної часткової власності відповідачам, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, та стягнути судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач в своїй апеляційній скарзі просив його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судове рішення вищезазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ЗУ «Про іпотеку» та відповідні вимоги, передбачені цивільним кодексом України, діють з урахуванням норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що забороняє застосовувати стягнення на предмет іпотеки.

Вказані висновки не узгоджуються із вимогами закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2005 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 10000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% річних з кінцевим терміном повернення 27.12.2012р..

Додатковою угодою № 2 від 6.09.2009 був змінений графік погашення заборгованості та кінцевий термін повернення кредиту до 27.12.2022.

В забезпечення виконання зобов'язання між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 27.12.2005 був укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1, загальною площею 40,7 кв.м, житловою площею 24.8 кв.м, що належить їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 14.12.2005, виданого Комунальною службою приватизації м. Біла Церква.

В зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 20.12.2013 утворилася заборгованість в розмірі 6310,14 доларів США, що за курсом НБУ складає 50 436,94грн., з яких:

5196,45 доларів США, що становить 41535,22грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 799,47 доларів США, що становить 6390,16грн. - заборгованість за простроченими процентами, 231,26 доларів США, що становить 1848,46грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 82,96 долари США, що становить 663,10грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, згідно з розрахунком, наданим позивачем.

23.07.2013 ПАТ «УкрСиббанк» надіслав відповідачам в порядку ст.35 ЗУ «Про іпотеку» вимоги про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, які були отримані 26.07.2013 року.

Крім того, судами встановлено, що Відповідач надав до суду квитанції про сплату частини заборгованості ( а.с.94-95, 124), а саме: 26 вересня 2013 року - 1000 доларів США, що еквівалентно 7993 грн., 26 листопада 2013 року - 300 доларів США, що еквівалентно 2397,90 грн., 20 грудня 2013 року - 200 доларів США, що еквівалентно 1598,60 грн., 27 грудня 2013 року - 410 доларів США, що еквівалентно 3382,50 грн., 23 січня 2014 року - 300 доларів США, що еквівалентно 2397,90 грн. та 23 січня 2014 року сплатив на користь банку судові витрати позивача за даним позовом в сумі 568,34 грн.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

На думку колегії суддів, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачами зобов'язань за кредитним договором у позивача виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як убачається з матеріалів справи, позивач на виконання зазначених вимог ЗУ "Про іпотеку" 20 липняа 2013 року направив на адресу відповідачів вимогу про усунення порушення та добровільне виселення, про що свідчить реєстр поштових відправлень та квитанція про відправку ( а.с.121).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, а також право на відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, а також початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ст. 5 ЗУ "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Крім того, за правилами ч. 2 ст. 43 ЗУ "Про іпотеку", початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Крім того, відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5 резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги позивача, про невірне застосування судом першої інстанції Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який не встановлює припинення іпотеки. Даним законом встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", набрав чинності 07 червня 2014 року, згідно якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Виходячи із ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

За своїм змістом даний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмет застави та іпотеки, а саме : визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь - яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, суд ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до ст.217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню, у зв'язку із чим, рішення суду першої інстанції на підставі п.1,3.ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 5 ст.88 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного з кожного з відповідачів ((568+284,17+397,84 +254,17):3) на користь Банку підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді по 501,39 грн.

Керуючись ст.ст. 217, 303, 309,314-316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 40,70 кв.м. та житловою 24,80 кв.м. для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк". що виникли на підставі Кредитного договору №017-10/12-2005Н від 27.12.2005 року та встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить на праві спільної часткової власності відповідачам, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, та стягнути судові витрати.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з кожного на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору по 501,39 грн.

Зупинити виконання рішення суду на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: