АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2050/15 Справа № 208/4806/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Похваліта С. М. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Куценко Т.Р., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєва Надія Олександрівна про тлумачення заповіту, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2, третя особа: державний нотаріус Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Геращенко Г.В. про тлумачення заповіту,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, з урахуванням уточнень до позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся ОСОБА_6 Після її смерті залишилось спадкове майно. ОСОБА_6 залишила заповіт, згідно якого заповідала все своє майно позивачу. 19.11.2013 р. він особисто подав приватному нотаріусу письмову заяву при прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 через відсутність в тексті заповіту дати народження спадкоємця, бо крім нього заяву про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі ОСОБА_6 нотаріусу 24.02.2014 р. подав другий онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Отже, нотаріус не має можливості визначити кого ж з двох онуків та її спадкоємців за законом мала на увазі спадкодавця ОСОБА_6 в своєму заповіті. У зв'язку з тим, що позивач підтримував тісний зв'язок із бабусею, тому вважає, що саме йому вона заповідала все своє майно. Зазначене свідчить також надання ним оригіналу заповіту до нотаріуса під час оформлення спадщини.

Таким чином, позивач просив суд розтлумачити зміст заповіту спадкодавцеві ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4., посвідчений 25 квітня 2006 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Геращенко Г.В. за реєстровим номером 4-1084, в тому розумінні, що ОСОБА_6 заповідала все своє майно на випадок смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4., на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м.; майновий пай у сільськогосподарському кооперативі "Радянський" Кобеляцького району Полтавської області; житловий будинок АДРЕСА_2, що складається з житлового будинку А, загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., сараю Б, колодязю К; земельну ділянку загальною площею 0,5846 га., передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, розташовану на території Радянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області; земельну ділянку площею 2,74 га. розташовану на території Радянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Радянської міської ради Кобеляцького району Полтавської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2 875,72 грн., витрати, пов'язані з правовою допомогою в розмірі 1 000 грн.

В свою чергу відповідач по справі надав суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_6 померла. Він разом із позивачем та сестрою приймали участь у витратах на її поховання, але відповідач за зустрічним позовом, скориставшись доступом до помешкання бабусі, викрав всі її особисті документи, правовстановлюючі документи на все належне їй нерухоме майно. Вважає, що єдиними спадкоємцями є він та його сестра ОСОБА_3 Після смерті бабусі ОСОБА_6 він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини саме за законом, а не за заповітом, та не приховував від нотаріуса існування інших спадкоємців за законом, в тому числі й відповідача за зустрічним позовом. Вважає, що зазначені ним обставини підтверджують факт складання 25.04.2006 р. ОСОБА_6 нотаріально посвідченого заповіту саме на його користь.

На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просив суд витлумачити зміст заповіту 25 квітня 2013 року спадкодавця ОСОБА_6, який був посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської ДНК Геращенко Г.В. 25 квітня 2006 року та зареєстрований № 4-1084, таким чином "Вважати, що ОСОБА_6, 25 квітня 2006 року на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе її майно де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3", стягнути судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Розтлумачено зміст заповіту ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Геращенко Г.В. від 25 квітня 2006 року, за реєстровим № 4-1084, таким чином, що ОСОБА_6 заповідала все своє майно на випадок смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2- скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є онуками ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно до свідоцтва про смерть, яке видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 20 січня 2010 р., актовий запис № 108, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла, згідно свідоцтва про смерть, яке видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 17 жовтня 2013 року, актовий запис № 1111

Після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відкрилась спадщина.

Встановлено, що постановою приватного нотаріуса Дніпродзержинського МНО Огневої Н.О. було відмовлено сторонам у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6, у зв'язку з відсутністю в тексті заповіту дати народження спадкоємця.

Згідно заповіту від 25 квітня 2006 року, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_2

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 саме позивачу ОСОБА_2, 1974 р.н., бажала залишити все своє майно, що висловила у своєму заповіті, та виходив з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приймали участь у вихованні позивача ОСОБА_2, 1974 р.н., з якими останній довгий час підтримував тісний зв'язок, продовжував піклуватися в подальшому про них.

19 листопада 2013 року позивач ОСОБА_2 особисто подав приватному нотаріусу Огневій Н.О. письмову заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 та надав нотаріусу оригінал заповіту бабусі.

Окрім цього, під час свого життя ОСОБА_6 оформила довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом дніпродзержинського МНО Огневою Н.О., якою уповноважила позивача ОСОБА_2 укладати від її імені договори оренди земельної ділянки площею 2,74 га, розташованої на території Радянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_6, з правом одержання грошей і продуктів за цим договором, а також надала йому право одержувати у сільськогосподарському кооперативі "Радянський" Кобеляцького району Полтавської області гроші і продукти сільськогосподарського виробництва по майновому паю.

Встановлено, що між позивачем ОСОБА_2, 1974 р.н., та спадкоємицею ОСОБА_6 склався під час життя тісний зв'язок, довіряла саме йому.

Відповідно до наданих документів, а саме свідоцтва про поховання, договору заказу на організацію і проведення захоронення від 18 жовтня 2013 року суд встановив, що ОСОБА_2, 1974 р.н., займався захороненням бабусі ОСОБА_6, що також підтверджує тісний зв'язок між ними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо тлумачення заповіту підлягають задоволенню, а в частині позовних вимог про визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом суд відмовив, як передчасні, керуючись Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, якими визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що відповідачем будь-яких доказів того, що саме йому ОСОБА_6 заповідала все своє майно суду не надано.

Однак, з таким висновком суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 погодитися не можна, враховуючи наступне.

Згідно ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення здійснюється судом відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладену норму, діюче законодавство передбачає можливість тлумачити заповіт судом тільки у випадках спору між спадкодавцями, суд може тлумачити зміст правочину згідно ч.3 ст.213 ЦК України, де згідно вказаної норми передбачено, що при тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Таким чином, тлумаченню підлягає зазначений заповіт, який містить суперечність слів і понять.

Як вбачається, суд першої інстанції розтлумачив зміст заповіту ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Однак, суд першої інстанції вийшов за межі тлумачення змісту заповіту, що передбачено ч.3 ст.213,637 ЦК України, вирішивши питання не про тлумачення змісту заповіту з питань суперечності слів та понять, а про зміну істотних умов, встановивши, що ОСОБА_6 саме позивачу ОСОБА_2, 1974 р.н., бажала залишити все своє майно, що висловила у своєму заповіті.

Крім того, із зазначених позивачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стало визначення його як спадкоємця за заповітом ОСОБА_6 шляхом тлумачення змісту заповіту, що суперечить чинному законодавству.

Однак, згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст. 16 ЦК України, який не містить такого способу захисту як визначення спадкоємця за заповітом шляхом розтлумачення його змісту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування в даній справі положення ст. 213 ЦК України, оскільки в позовній заяві позивачем не зазначено жодних підстав та фактів в розумінні вимог ст. 213 ЦК України.

Тому, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 колегія суддів не вбачає.

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року - в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 - скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: Т.Р. Куценко

О.В. Лаченкова