Провадження № 22-ц/780/1266/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н.С.
Категорія 38 02.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та про визнання права власності на частку у спадковому майні,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що її батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, відповідно 1/4 та 3/4 , належав будинок АДРЕСА_1

Матір ОСОБА_5 в 1993 році подарувала відповідачу ОСОБА_3 свої 3/4 частини даного будинку, а батькова 1/4 частину будинку після його смерті ніким не оформлялася. Крім частини будинку на час смерті батька була земельна ділянка площею 2,1253 га, на яку відповідач без відома позивачки оформив право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4

Позивачка просила встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на 1/8 частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори 19.09.2007 року на земельну ділянку площею 2,1253 га, яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району та належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що належала її батьку ОСОБА_4 по праву спадкування за законом, стягнути з відповідача судові витрати по справі - 1393.60 грн. витрат пов'язаних із залученням спеціаліста та судовий збір.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання позивачки ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину жилого будинку з надвірними побудовами - 1/8 частина сараю і 1/8 частина льоха за адресою : АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просила змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити її позов в тій частині, в якій їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

По справі встановлено, що позивач та відповідач рідні брат та сестра, їхніми батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням виконавчого комітету Матюшівської сільської ради від 13 квітня 1993 року №55 затверджено акт добровільного розподілу майна між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та було визнано право особистої власності за ОСОБА_4 на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 і 1/4 частину господарських споруд (сарай, льох); за ОСОБА_5 визнано право особистої власності на 3/4 частини вказаного майна (а.с.13).

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.8), ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.9).

Згідно даних КП «Південне бюро технічної інвентаризації» право власності на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 17 травня 1993 року (а.с. 17).

Згідно довідки Матюшівської сільської ради від 18. 07.2014 року № 514 померлий ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На день смерті ОСОБА_4 за вищевказаною адресою була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_5 ( померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; проживала також донька померлого ОСОБА_2 та онука ОСОБА_6, які не були зареєстровані в будинку , а також був зареєстрований, але не проживав ОСОБА_3, син померлого (а.с.18).

З матеріалів спадкової справи №87 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 встановлено, що із заявою про прийняття спадщини до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3 21.02.2007 року, в якій вказував, що приймає майно після смерті померлого батька, а саме - будинок, по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,1253 га, яка розташована на території Матюшівської сільської ради . При цьому, в заявах ОСОБА_3 зазначено, що інших спадкоємців - немає (а.с.50,51 (зв.). До заяви, в якості правовстановлюючого документу на земельну ділянку надав Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_4, від 20 грудня 2006 року, виданого на підставі рішення Білоцерківської райдержадміністрації від 20 листопада 2006 року №475 ( а.с.54). При цьому, з матеріалів спадкової справи вбачається, що 19.09.2007 року відповідачу ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_4, яке складається з земельної ділянки площею 2.1253 га, розташованої на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району та переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_4 (а.с.58).

Постановами державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори від 08 липня 2014 року в оформленні спадкових прав на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_4 державним нотаріусом було відмовлено : ОСОБА_3 - через відсутність державної реєстрації та правовстановлюючого документу на дане майно, ОСОБА_2- у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення її спадкового права на частину спадкового майна після померлого ОСОБА_4 - через пропуск шестимісячного строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с. 60,61).

Встановленим є те, що сторони по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, після смерті своєї матері (2011 рік) звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та в рівних частинах, як діти ОСОБА_5 і спадкоємці першої черги, за законом прийняли спадщину у вигляді житлового будинку АДРЕСА_2 земельних ділянок площею 0,2326 га, 0,1363 га, 2,1255 га. Сторони по справі 15.09.2011 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно. Наведене стверджується матеріалами спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 ( Спадкова справа №259/2011 щодо майна померлої ОСОБА_5, а.с.63-105).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною І ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що сторони є спадкоємцями першої черги, як діти померлого; ОСОБА_2 постійно проживала разом з спадкодавцем на день його смерті у спірному будинку, ОСОБА_4 не проживав у будинку, але звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки частково, суд виходив з вимог закону, обставин справи та показів свідків, та дійшов висновку про те, що факт постійного проживання позивачки у спірному будинку АДРЕСА_1 разом із спадкодавцем знайшов своє підтвердження, а тому дійшов висновку про те, що позивачка у визначеному законом порядку прийняла спадщину після померлого батька та має право на 1/2 частину ( від 1/4 частини, що належала померлому) спадкового будинку.

Рішення суду в цій частині вимог не оскаржувалося та в апеляційному порядку не переглядалося.

Разом з тим, відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ім»я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,1253 га, яка розташована на території Матюшівської сільської ради і яка належала на праві власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 згідно державного акту від 20 грудня 2006 року, виданого на ім»я останнього, суд виходив з того, що позивачкою пропущено шестимісячний строк для звернення до нотаріальної контори за отриманням спадщину, а тому дійшов висновку, що незнання положень ст..1270 ЦК України про визначений шестимісячний строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не може бути підставою для часткового скасування права власності відповідача на спірну земельну ділянку.

Проте з таким висновком суду у повній мірі погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.

Як вже наголошувалося, відповідно до положень ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом, позивачка на час смерті спадкодавця проживала разом з спадкодавцем, а тому в силу ст.1268 ЦК України прийняла спадщину у визначеному законом порядку. У зв»язку з цим, посилання суду на те, остання пропустила строк на прийняття спадщини після смерті батька, а тому втратила право на отримання спадщини, зокрема, на частину спірної земельної ділянки площею 2,1253 га, яка розташована на території Матюшівської сільської ради, на думку колегії, є безпідставними.

Рішення в цій частині не відповідає вимогам закону, а тому не може бути залишеним без змін. По справі в цій частині вимог позивачки слід ухвалити нове рішення.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження з відповідним позовом до суду. Як вже наголошувалося, позивачка на день смерті померлого батька ОСОБА_4 постійно з ним проживала. Жодних доказів на підтвердження небажання чи про відмову останньої прийняти спадщину після смерті батька, матеріали справи не містять.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Дане свідчить про те, що донька померлого ОСОБА_4 - спадкоємець ОСОБА_2 прийняла спадщину після померлого батька згідно з положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України та правомірно звернулася до суду з позовом до відповідача, який без її відома, з посиланням на те, що інші спадкоємці після смерті спадкодавця відсутні, оформив право власності на спадкове майно шляхом звернення до нотаріальної контори.

Разом з тим, відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки ОСОБА_2 звернулася до відповідача з позовом , в якому просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,1253 га, на ім.»я ОСОБА_3, у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Як наслідок, за умови, що вказане свідоцтво не скасовано, не підлягають до задоволення також вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки.

В іншій частині рішення в апеляційному порядку не переглядалося.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.307,309 ЦПК України, колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року скасувати в частині вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я ОСОБА_3 від 19.09.2007 року на земельну ділянку площею 2,1253 га та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог в частині визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого на ім'я ОСОБА_3 від 19.09.2007 року на земельну ділянку площею 2,1253 га та визнання права власності на її частину.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: