Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у Київській області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Київської області 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним вище позовом, у якому просив визнати за ним право власності на ј частини домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, після смерті батька, яке він прийняв як особа, яка постійно проживала у ньому з 1999 року, та на 3/16 частини домоволодіння і на ј частини земельної ділянки після смерті матері як обов'язкової частки непрацездатній особі, визнати право власності на інші частини домоволодіння та земельної ділянки за ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка є рідною його сестрою. Інших спадкоємців першої черги немає. За життя батьки побудували будинок, що належав їм на праві сумісної власності, по АДРЕСА_1 Обухівського району, право власності на яке було оформлене на матір ОСОБА_6, яка також отримала у власність земельну ділянку за даною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер їх батько ОСОБА_7 і після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частини будинку та на цінні папери. Спадщину прийняла матір та він (позивач), як особи, які проживали зі спадкодавцем на момент смерті. Спадкова справа не заводилась. ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати ОСОБА_6, яка склала заповіт на відповідачку. Після її смерті відкрилась спадщина на ѕ частини житлового будинку, земельну ділянку та цінні папери. Після ознайомлення з спадковою справою йому стало відомо, що відповідачка отримала на своє ім'я свідоцтво про право на спадщину на цінні папери після смерті батька на підставі рішення Обухівського районного суду Фастівської області, яке в подальшому було скасоване судом апеляційної інстанції. На даний час дані акції вже анульовані, проте залишилось чинним свідоцтво про право на спадщину на них, яке повинно бути визнане недійсним. Крім того, вказував, що на момент смерті матері він був непрацездатним, має право на обов'язкову частку, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька та матері.

Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 2 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2011 року № 1548, видане державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори Анточенко О.В. на ім'я ОСОБА_4 щодо права на спадщину на 26 простих іменних акції ВАТ «Веркон». Визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом право власності на 7/16 частини домоволодіння АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, яке складається з одноповерхового цегляного будинку загальною площею 68 кв. м, погреба з шийкою загальною площею 16,2 кв. м, прибудови загальною площею 24,10 кв. м, сараю загальною площею 13,2 кв. м, літньої кухні загальною площею 26 кв. м, убиральні загальною площею 1 кв. м, воріт із хвірткою загальною площею 8 кв. м, огорожі загальною площею 13,5 кв. м, огорожі загальною площею 13,5 кв. м, колодязя питного загальною площею 16,2 кв. м, що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 та померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9, та на 1/4 частини земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, загальною площею 0,227 га, з цільовим призначенням для обслуговування будівель і господарських споруд, що належала померлій ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на землю від 26 грудня 1996 року. Визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за заповітом право власності на 9/16 частинии домоволодіння АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, яке складається з одноповерхового цегляного будинку загальною площею 68 кв. м, погреба з шийкою загальною площею 16,2 кв. м. прибудови загальною площею 24,10 кв. м, сараю загальною площею 13,2 кв. м, літньої кухні загальною площею 26 кв. м, убиральні загальною площею 1 кв. м, воріт з хвірткою загальною площею 8 кв. м, огорожі загальною площею 13,5 кв. м, огорожі загальною площею 13,5 кв. м, колодязя питного загальною площею 16,2 кв. м, що належав померлому ОСОБА_7 та померлій ОСОБА_9, та на 3/4 частини земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, загальною площею 0,227 га, з цільовим призначенням для обслуговування будівель і господарських споруд, що належали померлій ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на землю від 26 грудня 1996 року.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 травня 2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2015 року скасовано в частині визнання права власності у порядку спадкування та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні зазначених позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що позивач та відповідач є рідними дітьми та єдинимт спадкоємцями ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відповідно до записів господарських книг за 1964-2015 роки по АДРЕСА_1 Обухівського району були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 01 січня 1964 року до дня смерті та ОСОБА_4 - син - з 06 червня 2002 року.

Також установлено, що будинок за вказаною вище адресою належав на праві спільної сумісної власності батькам сторін ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частини спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_6 Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області та на земельну ділянку площею 0,227 га, що належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 26 грудня 1996 року, згідно з рішенням Халеп'янської сільської ради від 11 жовтня 1996 року, що розташована на території с. Халеп'я Обухівського району Київської області, для обслуговування будівель і господарських споруд.

05 листопада 2013 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений секретарем Халеп'янської сільської ради Обухівського району Київської області Домобровською Г.А., за яким все своє майно на випадок смерті заповіла доньці ОСОБА_4

30 жовтня 2014 року Українська міська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області та на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,227 га за вказаною адресою у зв'язку з тим, що батьки за життя не визначили частки у праві власності подружжя на майно, а тому оформлення спадщини здійснюється в обсязі речі у цілому, а не її окремої частки.

У видачі свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку в спадщині згідно зі ст. 1241 ЦК України йому також було відмовлено, оскільки він не досяг пенсійного віку і є працездатним громадянином.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту постійного проживання з померлим ОСОБА_11 та прийняття ним спадщини на 1/2 частини належного йому на праві власності майна.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті матері (обов'язкова частка), суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач як непрацездатна особа успадкував після смерті ОСОБА_6 обов'язкову частку в спадковому майні, що становить 3/16 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області., та 1/4 частини земельної ділянки площею 0,227 га та з урахуванням ст. ст. 15, 16 ЦК України визнав за ним право власності на 7/16 частини вказаного домоволодіння та на 1/4 частини земельної ділянки, а за відповідачем - на 9/16 частини домоволодіння та на 3/4 частини земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності у порядку спадкування та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні цих вимог, апеляційний суд вважав, що батьки сторін не могли розпоряджатися своєю часткою, оскільки ці частки не були визначені. Крім того, суд зазначив, що на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 не досяг пенсійного віку (60 років), встановленого законом для чоловіків, оскільки йому було лише 58 років, та вважав, що вихід на пенсію до досягнення віку 60 років (не унаслідок інвалідності) не є підставою для визнання права на обов'язкову частку у спадщині.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області належав на праві спільної сумісної власності батькам сторін ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відкрилась спадщина на Ѕ частини вказаного будинку.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Встановивши, що позивач та його мати ОСОБА_6 постійно проживали з померлим ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що останні прийняли після його смерті спадщину на Ѕ частини належного йому на праві спільної сумісної власності майна та визнав за позивачем право власності в порядку спадкування на ј частини цього майна.

Також судом установлено, що відповідачка не є спадкоємцем після смерті батька, оскільки спадщину не прийняла.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа № 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Тобто для осіб, які мають право на пільгову пенсію, пенсійний вік скорочений.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком (а. с. 17).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач як непрацездатна особа успадкував після смерті матері ОСОБА_6 обов'язкову частку в спадковому майні, що становить 3/16 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області., та ј частини земельної ділянки площею 0,227 га, та з урахуванням ст. ст. 15, 16 ЦК України визнав за ним право власності на 7/16 частини вказаного домоволодіння та ј частини земельної ділянки, а за відповідачкою - на 9/16 частини домоволодіння та 3/4 частини земельної ділянки.

За таких обставин суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, не звернув уваги на те, що вимога щодо досягнення 55 річного віку для отримання права на пенсію за віком на пільгових умовах закріплена законом і помилково вважав, що позивач не має права на обов'язкову частку у спадщині, не досягнувши на день її відкриття віку саме 60 років.

Крім того, суд не врахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 12 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та дійшов помилкового висновку про те, що частки подружжя не були визначені

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області 25 травня 2015 року скасувати.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 2 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик