Категорія: 20 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів -Антонюк К.І., Овсієнка А.А.

при секретарі Кирилюку О.О.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сєтова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2013 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого покликався на те, що відповідно до укладеного 11 квітня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" (далі по тексту ТОВ "ЛБІ МНТУ"), як продавцем, в особі ректора ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" (далі по тексту ТОВ), як покупцем, засновником якого є ОСОБА_5, договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального кругу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1173 відбулось відчуження нежитлового приміщення "А-2" загальною площею 2 542, 7 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1. Продаж, згідно з п.2.1 договору вчинено за 968 326 грн., без ПДВ. На виконання умов вищевказаного договору відбулась передача предмета договору та сплата грошових коштів, в обумовленому сторонами розмірі. Рішенням Господарського суду Волинської області від 03 серпня 2012 року, яке набрало законної сили договір купівлі-продажу від 18 грудня 2012 року визнано недійсним та зобов'язано ТОВ "Освіта-Плюс" повернути ТОВ "ЛБІ МНТУ" відчужене нежитлове приміщення. Так як наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції та із урахуванням укладеного10 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Освіта-Плюс" договору про відступлення права вимоги, позивач просив стягнути на свою користь з ТОВ "ЛБІ МНТУ" 968 326 грн. грошових коштів та понесені по справі судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено в повному об'ємі.

Постановлено стягнути з ТОВ "ЛБІ МНТУ" на користь ОСОБА_3 968 326 грн. сплачених за недійсним договором купівлі-продажу від 11 квітня 2006 року.

Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду відповідач ТОВ "ЛБІ МНТУ" подав апеляційну скаргу, в якій із-за неповноти з'ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному об'ємі.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 11 квітня 2006 року між ТОВ "ЛБІ МНТУ", як продавцем, в особі ректора ОСОБА_5 та ТОВ "Освіта-Плюс", як покупцем, засновником якого є ОСОБА_5, було укладено нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1173 договір купівлі-продажу (далі Договір) нежитлового приміщення загальною площею 2 542, 7 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1. Продаж, згідно з п. 2.1 договору вчинено за 968 326 грн., без ПДВ (а.с. 5 зворот).

На виконання умов вищезгаданого Договору, кожною із сторін, відбулась передача вказаного нежитлового приміщення та сплата грошових коштів в розмірі 968 326 грн., що стверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи (а.с. 6-12).

19 травня 2006 року за ТОВ "Освіта-Плюс" було зареєстровано право власності на зазначене нежитлове приміщення.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Волинської області від 03 серпня 2012 року залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2012 року та Постановою Вищого господарського суду України від 18 грудня 2012 року договір купівлі-продажу від 11 квітня 2006 року визнано недійсним та зобов'язано ТОВ "Освіта-Плюс" повернути ТОВ "ЛБІ МНТУ" відчужене нежитлове приміщення (а.с. 13-22 зворот).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вказані правові наслідки застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", від 06 листопада 2009 року, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Ця вимога може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З матеріалів справи вбачається, що з такими вимоги сторони до суду не звертались.

Також встановлено, що на підставі укладеного 10 вересня 2013 року між ТОВ "Освіта-Плюс" та ОСОБА_3 договору про відступлення права вимоги ТОВ "Освіта-Плюс" відступило, а ОСОБА_3 набув право вимоги належної ТОВ "Освіта-Плюс" грошової суми, що належить первісному кредитору, як право на повернення виконаного за недійсним правочином на підставі ст. 216 ЦК України (а.с. 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, ухваливши рішення про стягнення з ТОВ "ЛБІ МНТУ" грошових коштів за договором відступлення права вимоги, судом першої інстанції не було враховано, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні не був вчинений у такій самій формі, як і договір купівлі-продажу від 11 квітня 2006 року, на підставі якого виникло зобов'язання, без його нотаріального посвідчення, а тому є нікчемним правочином.

Тому, стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, у розглядуваному випадку, є безпідставним.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно було з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено неправильне застосування норм матеріального права, то оскаржуване рішення, відповідно до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року у даній справі скасувати.

В позові ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді