Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кашицьку С. А. , при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28.01.2002 року він був прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (далі - ПАТ «ММК ім.Ілліча») , що підтверджується наказом №11-к від 28.01.2002 року, та з вказаного часу обіймав різні посади відповідно до записів в його трудовій книжці, в тому числі й в Управлінні безпеки. 09.01.2013 року він був переведений інспектором бюро профілактичної роботи відділу непрофільних активів Управління безпеки. Свої трудові обов"язки він виконував сумлінно, скарги та догани з боку роботодавця не отримував. За зразкову працю йому оголошувалась подяка та виплачувалась заохочувальна премія. Наказом №286-к від 15.08.2014 року позивача було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. З випискою з цього наказу позивач був ознайомлений під розпис в день звільнення. Позивач вважає, що його звільнення не було викликане виробничою необхідністю, ґрунтувалося на рішенні окремих осіб, є незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, на підприємстві були відсутні законно-організаційні підстави для скорочення, насправді, не мали місця зміни в організації виробництва і праці, у вигляді скорочення чисельності або штату працівників, які були б підставою для ініціювання процедури звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до витягу з наказу №286-к від 15.08.2014 року підставою для звільнення є наказ №151 від 01.03.2013 року «Про зміну організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча». Вказаний наказ №151 від 01.03.2013 року підтверджує лише факт зміни внутрішньо-організаційної структури відповідача шляхом ліквідації структурного підрозділу юридичної особи зі створенням іншого структурного підрозділу, що не є тотожнім зміні в організації виробництва і праці і не є безумовною підставою для скорочення. Відповідно до наказу був ліквідований структурний підрозділ Управління безпеки, який нараховував 95 штатних одиниць, та утворений новий , тотожний за обсягом функціональної дії - Управління безпеки та контролю, складом 76 штатних одиниць. Відповідно до вимог наказу №151 від 01.03.2013 року відділ кадрів зобов'язаний був укомплектувати утворені підрозділи та оформити переводи робітників з їх згоди. Робітникам, які не виявили бажання на перевід, повинні були запропонувати іншу роботу на підприємстві і тільки після відмови від запропонованих всіх вакансій організувати звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що відповідач в порушення вимог законодавства, зловживаючи своїми повноваженнями, не організував перевід позивача на новостворені посади, не запропонував іншу роботу на підприємстві, а ініціював процедуру вивільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. 12.04.2013 року позивачем був отриманий документ, який називався «Попередження» та містив інформацію про його звільнення за скороченням. Одночасно з ініціюванням процедури незаконного звільнення адміністрацією ПАТ «ММК імені Ілліча» організовано новий набір на новостворені посади людей, які більш підходили новому керівництву. За період з 01.03.2013 року по 05.06.2013 року на вакантні посади новоствореного підрозділу працевлаштовані 16 осіб з числа зовнішніх кандидатів, які раніше не працювали на комбінаті. Позивач вважає, що не був повідомлений належним чином про своє звільнення, йому не були запропоновані всі наявні на підприємстві вакансії з одночасним «Попередженням про звільнення», а також відповідач не отримав згоду профспілкового органу на звільнення позивача при первинному зверненні. Позивач вважає , що фактично відбулися не зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, а зміна організаційної структури підприємства. Таким чином, вважає своє звільнення незаконним як таке, що не було обумовлене змінами в організації виробництва і праці, зокрема, скороченням чисельності або штату працівників та відбулося без пропозиції усіх штатних посад, які були вакантними на час звільнення та без додержання правила переважного права на залишення на роботі. Просить визнати незаконними дії ПАТ «ММК імені Ілліча» щодо його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, скасувати наказ ПАТ «ММК імені Ілліча» №286-к від 15.08.2014 року в частині звільнення його за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, поновити його на роботі на посаді інспектора бюро профілактичної роботи відділу непрофільних активів Управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту його звільнення по день постановлення рішення відповідно до норм тривалості робочого часу та середньоденної заробітної плати - 540,88 грн. та стягнути 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримав повністю та просив визнати незаконними дії ПАТ «ММК імені Ілліча» щодо його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, скасувати наказ ПАТ «ММК імені Ілліча» №286-к від 15.08.2014 року в частині звільнення його за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, поновити його на роботі на посаді інспектора бюро профілактичної роботи відділу непрофільних активів Управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту його звільнення по день постановлення рішення відповідно до норм тривалості робочого часу та середньоденної заробітної плати - 540,88 грн. та стягнути 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача : ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити повністю , оскільки вважає , що звільнення ОСОБА_1 є незаконним як таке, що не було обумовлене змінами в організації виробництва і праці, зокрема, скороченням чисельності або штату працівників та відбулося без пропозиції усіх штатних посад, які були вакантними на час звільнення та без додержання правила переважного права на залишення на роботі.

Представник відповідача ПАТ «ММК імені Ілліча»: Щербакова Н.В., яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та пояснила в судовому засіданні, що позивач працював інспектором бюро профілактичної роботи відділу не профільованих активів управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча». На підставі наказу №286-к від 15.08.2014 року позивач був звільнений у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, як це передбачено п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно зі статутом ПАТ «ММК імені Ілліча» до компетенції Наглядової Ради Товариства належить затвердження організаційних структур (зокрема прийняття рішень відносно створення, реорганізації та ліквідації філіалів, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів) Товариства. Генеральний директор має право видавати накази, розпорядження та інші організаційно-розпорядні документи відносно діяльності публічного акціонерного товариства. 01.03.2013 року на підприємстві був виданий наказ №151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» за підписом Генерального директора підприємства. Згідно п.2 цього наказу була передбачена ліквідація Управління безпеки, де працював позивач. Пунктом 3 цього наказу було передбачено створення управління безпеки та контролю. Обов'язок ознайомити працівників підлеглих структурних підрозділів під підпис був покладений, зокрема на директора по безпеці Комісарова Е.А., якому були делеговані повноваження особи, яка наділена правом прийому або звільнення працівників. Таким чином, було ліквідовано сім відділів у складі Управління безпеки комбінату та створено п'ять відділів у складі управління безпеки та контролю, що підтверджується штатним розкладом, який діяв з 01.07.2012 року і тим, який затверджено 01.03.2013 року та Положеннями про «Управління безпеки», «Управління безпеки та контролю». На виконання вищевказаного наказу, як це передбачено ч.1 ст.49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 12.04.2013 року був ознайомлений з ним шляхом вручення повідомлення, про що мається розписка з підписом позивача, а також він розписався у повідомленні. Оскільки посада позивача була виведена із штатного розпису, йому 12.04.2013 року, 21.05.2013 року, 11.07.2013 року, 07.08.2013 року, 21.10.2013 року, 17.12.2013 року, 14.08.2014 року згідно із чинним законодавством в межах існуючого штатного розпису було запропоновано інші посади, а саме ті, які були вільні у створеному управлінні безпеки і контролю, так і інші посади на комбінаті, від яких ОСОБА_1 відмовився, про що було складено відповідні протоколи. Так , в протоколі від 12.04.2013 року рукою позивача було зроблено запис: «От предложенных мне должностей, кроме должностей в управлении безопасности комбината, отказываюсь», а також в протоколі від 09.04.2014 року рукою позивача зроблено запис: «Равноценной должности с существующим окладом в УБиК не предлагалось». До звільнення позивачу було запропоновано вакантні на той час та відповідні його спеціальності та кваліфікації посади, від яких він відмовився. Посада начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю відділу спеціалізованого управлінського контролю, яка в той період теж була вакантна, позивачу не пропонувалася, в зв'язку з відсутністю практичного досвіду як керівника в галузі контролю виробничої та фінансово-економічної діяльності великого металургійного підприємства, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці. Починаючи з 2008 року ОСОБА_1 працював на посаді інспектора економічного аналізу, а з 01.03.2011 року - інспектором бюро з прийому ТМЦ відділу економічної безпеки управління безпеки. Саме про необхідність пропонування працівнику, який підлягає вивільненню у зв"язку із скороченням штату, іншої роботи, яка б відповідала його кваліфікації йдеться у Постанові Верховного суду України від 07.11.2011 року. Що ж до оцінки поняття кваліфікації як такого, що включає в себе не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення, то це поняття є оціночним, такого рівня кваліфікації позивача не встановлено. Більш того, діюче законодавство не зобов'язує відповідача запропонувати позивачу посаду із збереженням окладу. Записи, які були безпосередньо зроблені позивачем у протоколах від 12.04.2013 року та від 09.04.2014 року свідчать про зацікавленість позивача лише окладом, ніж посадою та знаннями, вміннями та обов'язками, які така посада передбачає. Що ж стосується вимог працівника про надання йому наявної роботи вищого рівня, ніж він виконував, то це питання має вирішуватись роботодавцем відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі (Правові позиції висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році). Так, листом від 26.12.2013 року позивачу була надана відповідь, що він не може бути призначеним на посаду вищого рівня, а саме на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю в зв'язку з відсутністю у нього практичного досвіду роботи як керівника по організації колективної роботи в галузі контролю виробничої та фінансово-економічної діяльності великого металургійного підприємства. Згідно з п.1.4 посадової інструкції начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю Управління безпеки та контролю на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю призначається особа, яка має повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст). Стаж роботи за спеціальністю не менше ніж 2 роки. Приймаючи до уваги, що позивач не надав згоди на переведення його на запропоновані вакансії, було прийнято рішення підготувати подання до профспілкового комітету відділу управління комбінату на звільнення ОСОБА_1, яке на підставі п.3 ст.43 КЗпП України було розглянуто у присутності позивача, про що свідчить витяг із протоколу №12 від 14.08.2014 року. На засіданні, яке відбулося 14.08.2014 року, профспілковий комітет дав згоду на розірвання трудового договору згідно із ст.43 КЗпП України з інспектором бюро профілактичної роботи відділу непрофільних активів управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча» ОСОБА_1 Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України), про таку правову позицію йдеться у Постанові Верховного суду України від 07.11.2011 року. Крім того, починаючи з квітня 2013 року практично кожний місяць позивач був на лікарняному, тому такий стан здоров'я перешкоджав би позивачу займати керівну посаду. Таким чином, ПАТ «ММК імені Ілліча» виконав усі передбачені законодавством вимоги у разі звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, прийняло рішення щодо змінення організаційної структури комбінату шляхом прийняття відповідного наказу, попередило позивача не пізніше ніж за два місяці про ліквідацію посади інспектора старшого бюро адміністративного контролю відділу режиму, контролю та профілактики Управління безпеки, позивачу неодноразово , а саме регулярно упродовж цього часу пропонували вакансії, зокрема і в створеному Управлінні безпеки та контролю, від яких він постійно відмовлявся, про що свідчать протоколи засідань комісії Управління безпеки та контролю , та на звільнення позивача за ч.1 ст40 КЗпП України комбінат отримав згоду профспілкового комітету. Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають повністю з наступних підстав.

У відповідності із положеннями статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо) , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи , відповідно до диплому серії НОМЕР_1 виданого 30.06.1982 року ОСОБА_1 закінчив повний курс Харківського інженерно-економічного інститут за спеціальністю «Економіка та організація машинобудівельної промисловості» та отримав кваліфікацію інженера-економіста.

В судовому засідання встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував з 28.01.2002 року у трудових відносинах із ПАТ «ММК імені Ілліча», що підтверджується відповідними записами трудової книжки позивача, згідно з якими 28.01.2002 року прийнятий в КРУ економістом відділу аналізу і контролю виробничо-господарської діяльності (наказ №11-к від 28.01.2002 року), 11.02.2002 року переведений там же бухгалтером-ревізором бюро по контролю за виробничою діяльністю відділу ревізій та перевірок за виробничо-господарською діяльністю (наказ №357 від 11.02.2002 року), 17.07.2003 року переведений бухгалтером-ревізором бюро по контролю за виробничою діяльністю (наказ №1070 від 17.07.2003 року), 09.11.2004 року переведений в цех художніх виробів заступником начальника цеха по обладнанню (наказ №195к від 08.11.2004 року), 28.08.2008 року переведений у відділ економічної безпеки інспектором сектора економічного аналізу (наказ №158-к від 26.08.2008 року), 01.03.2011 року переведений в Управління безпеки інспектором бюро по прийому ТМЦ сектора прийомки товарно-матеріальних цінностей відділу економічної безпеки (наказ №45-к від 23.02.2011 року), 03.01.2012 року переведений у відділ фізичної охорони інспектором сектора охорони стаціонарних об'єктів (наказ №264-к від 26.12.2012 року), 09.01.2013 року переведений в Управління безпеки інспектором бюро профілактичної роботи відділу непрофільних активів (наказ №2-к від 08.01.2013 року) (а.с. 9-15 том №1).

Відповідно до протоколу №116 засідання Наглядової ради ПАТ «ММК імені Ілліча» від 24.01.2013 р. прийнято пропозицію дирекції щодо організаційної структури Товариства та прийнято рішення затвердити з 01.02.2013 року зміни в організаційній структурі Товариства, доручено Генеральному директору ПАТ «ММК імені Ілліча» Зінченко Ю.А. підписати нову організаційну структуру Товариства і ввести її в дію (а.с.46-47 том 1).

Згідно із витягом з рішення №3 Наглядової ради ПАТ «ММК імені Ілліча» від 28.02.2013 року одноособовий член Наглядової ради товариства: Приватна компанія з обмеженою відповідальністю Метінвест прийняв рішення щодо затвердження організаційної структури товариства, відповідно до п.16.10.1.31 Статуту товариства затверджено нову організаційну структуру товариства (а.с.48 том №1).

01.03.2013 року на підприємстві був виданий наказ №151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» за підписом Генерального директора підприємства (а.с.17-19 том №1).

Згідно п.2 наказу №151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» від 01.03.2013 року була передбачена ліквідація Управління безпеки, де працював позивач. (а.с.17-19 том №1).

Пунктом 3 наказу №151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» від 01.03.2013 року було передбачено створення управління безпеки та контролю. Обов'язок ознайомити працівників підлеглих структурних підрозділів під підпис був покладений, зокрема на директора по безпеці Комісарова Е.А. (п.11 наказу). Таким чином, було ліквідовано сім відділів у складі Управління безпеки комбінату та створено п'ять відділів у складі управління безпеки та контролю, що підтверджується штатним розкладом, який діяв з 01.07.2012 року і тим, який затверджено 01.03.2013 року та Положеннями про «Управління безпеки», «Управління безпеки та контролю».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

12 квітня 2013 року ОСОБА_1 під розписку було повідомлено про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім.Ілліча» та про скасування займаної ним посади інспектора відділу безпеки непрофільних активів, та про те, що він підлягає вивільненню не раніше, ніж через два місяці з моменту повідомлення в службу зайнятості інформації про це, і цей факт ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи (а.с. 67 том 1)

Розпорядженням № 191/109-р від 01 квітня 2013 року на підприємстві було створено комісію з розгляду кандидатур працівників, що підлягають вивільненню з наступним працевлаштуванням у складі 8 осіб (а.с. 49 том 2).

На першому засіданні комісії 12 квітня 2013 року позивача було ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 01 квітня 2013 року, які існували і на час його попередження 12 квітня 2013 року, від яких він відмовився, що підтверджується протоколом засідання комісії Управління безпеки та контролю. (а.с.68-72 том 1)

За змістом ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, роботодавець дотримав умови ст.49-2 КЗпП, оскільки позивач був ознайомлений на час попередження про звільнення з усіма вакантними посадами.

Крім того, 21 травня 2013 року на засіданні комісії позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 14 травня 2013 року, посади Управління безпеки не пропонувались та останнього направлено у відділ кадрів для отримання направлення на обрані ним вакантні посади, однак ОСОБА_1 у відділ кадрів не звертався, що підтверджується протоколом засідання комісії Управління безпеки та контролю, довідкою (а.с.73-80 том 1).

11 липня 2013 року на засіданні комісії позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 11 липня 2013 року, від яких він відмовився, що підтверджується протоколом засідання комісії Управління безпеки та контролю (а.с. 81-92 том 1).

07 серпня 2013 року на засіданні комісії позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 07 серпня 2013 року, що підтверджується протоколом засідання комісії Управління безпеки та контролю. ОСОБА_1 було надане направлення у відділ кадрів ПАТ «ММК імені Ілліча» для переговорів про можливість переводу на постійну (тимчасову) роботу за спеціальністю (професії, посади): спеціаліст бюро контролю відділу внутрішньої безпеки та контролю, спеціаліст бюро внутрішніх розслідувань, спеціаліст бюро профілактичної роби відділу внутрішньої безпеки та контролю. В прийомі на роботу ОСОБА_1 відмовлено в зв'язку з відсутністю навиків роботи з комп'ютером та необхідними програмами (а.с. 93-103 том 1).

21 жовтня 2013 року на засіданні комісії позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 21 жовтня 2013 року, від яких він відмовився, що підтверджується протоколом засідання комісії Управління безпеки та контролю. (а.с. 104-117 том 1)

Згідно із повідомленням виконуючого обов'язки начальника управління компенсацій та пільг Майборода М.А. вбачається, що з 09.12.2013 року в штатному розписі РСС управління безпеки та контролю ПАТ «ММК імені Ілліча» вводяться посади у відділ спеціалізованого управлінського контролю, бюро внутрішнього контролю, бюро інформації, бюро аналізу діяльності.

17 грудня 2013 року на засіданні комісії позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 16 грудня 2013 року, що підтверджується протоколом засідання комісії Управління безпеки та контролю (а.с.136 том1), але, як встановлено в судовому засіданні позивач запропонував свою кандидатуру на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю та позивачу було відмовлено в переведенні начальником відділу спеціалізованого управлінського контролю, оскільки він не має практичного досвіду як керівника з організації колективної роботи в області контролю виробничої та фінансово-економічної діяльності крупного металургійного підприємства (а.с.132-133 том 1).

09 квітня 2014 року на засіданні комісії позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 01 квітня 2014 року в тому числі у відділ спеціалізованого управлінського контролю, бюро внутрішнього контролю, бюро інформації, на якому ОСОБА_1 відмовився від вакантних посад та власноруч написав про те, що рівноцінної посади з існуючим окладом у відділі Управління безпеки та контролю йому не запропоновувалось. (а.с.119-131 том 1)

14 серпня 2014 року на засіданні комісії позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 12 серпня 2014 року, від яких він відмовився, що підтверджується протоколом засідання комісії Управління безпеки та контролю. (а.с. 139-140 том 1)

Таким чином , з урахуванням наведеного, посилання позивача і його представника на те, що ОСОБА_1 не було ознайомлено у день попередження з вакантними посадами, які він мав займати за своєю кваліфікацією і спеціальністю не відповідає обставинам справи і не є підставою для задоволення позовних вимог.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Проте ОСОБА_1 не скористався та не реалізував його, шляхом подання відповідачу відповідної письмової заяви про переведення на іншу вакантну посаду з числа тих, що з'явились у новій організаційній структурі підприємства, як це зробили інші працівники Управління безпеки, які підлягали вивільненню та відмовився від вакансій, які були у наявності станом на 01 квітня 2013 року, на 14 травня 2013 року, на 11 липня 2013 року, 07 серпня 2013 року, 21 жовтня 2013 року, 16 грудня 2013 року, 01 квітня 2014 року, 12 серпня 2014 року та пропоновані йому, але не влаштовували його з причини нерівноцінності з попередньою вивільненою посадою та розміром окладу.

В судовому засіданні встановлено , що позивач дав згоду на працевлаштування його на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю, однак йому було відмовлено з тих підстав , що він не має практичного досвіду як керівника з організації колективної роботи в області контролю виробничої та фінансово-економічної діяльності крупного металургійного підприємства. Оцінка поняття кваліфікації як такої , що включає в себе не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення, то це поняття є оціночним та такого рівня кваліфікації позивача не було встановлено.

Діюче законодавство не зобов'язує відповідача запропонувати позивачу посаду із збереженням окладу. Ненадання позивачу переважного права на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією, на що також як на підставу для поновлення на роботі посилається ОСОБА_1, не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч.1 ст.42 КЗпП України надається при скороченні чисельності чи штату працівників, а посада, яку займав позивач до звільнення, не скорочувалась. На підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, які призвели до скорочення чисельності та штату працівників.

Питання про доцільність залишення позивача на роботі суд обговорювати не повинен, що також роз'яснив Пленум Верховного Суду України у ч.4 п.19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з яким судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

При працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП України. Переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню.

Приймаючи до уваги, що позивач не дав згоди на переведення його на запропоновані вакансії, а профспілковий комітет управління ПАТ «ММК ім.Ілліча» розглянувши подання адміністрації, на своєму засіданні 14.08.2014 року, протокол №12, на яке було запрошено позивача повідомленнями, дав згоду на розірвання з ним трудового договору за п.1ст.40 КЗпП України (а.с. 144 том 1).

Наказом №286-к від 15.08.2014 року позивача було звільнено з посади інспектора бюро профілактичної роботи відділу непрофільних активів управління безпеки та контролю 15.08.2014 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці за п.1ст.40 КЗпП України. (а.с.66 том 1).

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність закону .

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Посилання позивача та його представника на те, що на підприємстві фактично не відбулося скорочення чисельності штату, що після попередження позивача на роботу прийнято 16 сторонніх осіб у новоутворене Управління безпеки і контролю, на які він мав переважне право, але зайняті ними вакансії в порушення вимог закону останньому не були запропоновані, є неспроможними, спростовуються наказами №95 від 06.02.2013 року і №151 від 01.03.2013 року про зміни в організації виробництва і праці на підприємстві.

Крім того, при працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП, оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду.

Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню.

Відповідно до положень ст.62, ч.3ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, визначає кадрову політику, встановлює чисельність працівників, штатний розпис та підбирає на вакантні посади кваліфікованих спеціалістів, що закріплено Статутом ПАТ «ММК ім.Ілліча».

При таких обставинах , з урахуванням наведеного, встановлених обставин справи та вимог закону, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, наказ про його звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди не має, оскільки позивачу, перед звільненням неодноразово пропонувались всі вакантні посади у тому числі вакантні посади у новоутвореній структурі, які були включені у штатний розпис, але він відмовився від них і за весь час працевлаштування (березень 2013 року - серпень 2014 року) не звернувся із заявою до відповідача про переведення його на будь яку роботу, у тому числі і в новоутворене Управління безпеки і контролю ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», чисельністю більш ніж 30000 працівників, на звільнення позивача надана згода профспілковим комітетом.

Відповідно до ст. 10 , 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін , кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Тому , розглядаючи цивільну справу , суд у відповідності зі ст.. 10, 11 ЦПК України виходив з принципу змагальності й рівності сторін у поданні доказів , а також розглядав спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі представлених ними доказів.

У відповідності з положеннями ст..60 , ч.3 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі ,доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах , суд вважає , що позивач ОСОБА_1 та його представник в даній справі не надали суду жодних переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог та, таким чином, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 40, 49-2, 235, 237-1 КЗпП, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 , суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Кашицька