У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Люмен» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Універсал» (далі - ПАТ «Універсал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Люмен» (далі - ПрАТ «Люмен»), про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 504 527,41 доларів США, відсотків за користування кредитом за період з 05 вересня 2008 року до 30 листопада 2012 року у сумі 2 459,53 доларів США, заборгованість за підвищеними відсотками за користування кредитом, нарахована за період з 30 вересня 2009 року до 14 травня 2013 року в розмірі 47 555,01 доларів США, а всього заборгованості в сумі 554 541,98 доларів США, посилаючись на те, що 05 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ЗАТ «Люмен», правонаступником якого є ПрАТ «Люмен» укладено кредитний договір № 181/08. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 05 вересня 2008 року було укладено договір поруки № SU-4181/08. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем пропущено встановлений чинним законодавством строк пред'явлення вимоги до поручителя. Судами зауважено, що звернення позивача до суду з позовом з порушенням правил підсудності не є належним пред'явленням вимоги до поручителя, а тому не може бути підставою для переривання перебігу строку позовної давності за договором поруки.

Судами встановлено, що 05 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ЗАТ «Люмен» укладено кредитний договір №181/08, відповідно до якого банк надає, а позичальник зобов'язується прийняти та належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі кредитної лінії в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 700 тис. доларів США, щодо дорівнює еквіваленту 3 395 210 грн. Пунктом 1.2.2 додаткової угоди № 13 від 31 травня 2012 року договору визначено строк користування кредитом до 30 листопада 2012 року.

Відповідно до п.1.3.1, 1.3.2 кредитного договору базова кредитна ставка становить 3 mnth Libor плюс 9,7 % в доларах США та 3 mnth Libor плюс 18,7% за кредитом в доларах США у випадку користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором строк.

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором 05 вересня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № SU-4181/08.

Умовами договору поруки, а саме п.1.3 передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, комісій, винагороди, відшкодування збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій передбачених умовами основного договору.

Відповідно до п.1.4 договору поруки, у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Пунктом п.2.1 договору поруки встановлено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується відповідальність поручителя. Сторонами було обрано такий спосіб погодження змін, внесених до Кредитного договору, як укладення додаткових угод.

Пунктом 1.3.2 Додаткової угоди до кредитного договору № 6 від 31 травня 2010 року позивачем (кредитором) та боржником було погоджено відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 3 mnth Libor плюс 9,7 % річних за кредитом в доларах США, починаючи з 30 квітня 2010 року до 30 травня 2010 року та підвищену відсоткову ставку в розмірі 3 mnth Libor плюс 18,7% за кредитом в доларах США, починаючи з 31 травня 2010 року.

Сторонами кредитного договору в п.5.14 зазначеної додаткової угоди № 6 було також передбачено додаткову відповідальність за невиконання п.4.8 договору: банк має право збільшити розмір процентної ставки на 2 %.

31 травня 2010 року було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки від 05 серпня 2008 року, якою не було встановлено відповідальність поручителя за невиконання п.4.8 додаткової угоди до кредитного договору № 6.

Додатковою угодою № 9 від 30 листопада 2010 року до кредитного договору, пункт 5.14 договору викладено в новій редакції та зазначено, що у випадку порушення позичальником п.4.5.8 та 4.8 договору процентна ставка за користування кредитом автоматично збільшується на 2 %.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що у договорі поруки № SU-4181/08 від 05 вересня 2009 року, з урахуванням додаткових угод до цього договору, не визначено строку його дії, а кінцевим строком погашення кредитної заборгованості ПАТ «Люмен» сторони визначили 30 листопада 2012 року.

Тому, право вимоги банку до поручителя щодо виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло 01 грудня 2012 року та діяло протягом наступних шести місяців.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-29цс14 від 23 квітня 2014 року.

Крім того, процедура пред'явлення позову та відкриття провадження у справі врегульована главою 2 ЦПК України.

Відповідно пункту 3 частини 3 статті 121 ЦПК України позовна заява повертається у випадках, зокрема, коли справа не підсудна цьому суду.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що 28 травня 2013 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва із вказаним позовом, який було повернено позивачу ухвалою цього суду від 10 червня 2013 року, в зв'язку з непідсудністю справи цьому суду, що не може вважатися належним пред'явленням позову.

До Солом'янського районного суду м. Києва позивач звернувся із зазначеним позовом 04 липня 2013 року.

При цьому, обставини, на які посилається позивач, а саме повернення Святошинським районним судом м. Києва позовної заяви з підстав, передбачених статтею 121 ЦПК України, не можуть бути визнані поважними, а свідчать про те, що встановлений статтею 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя пропущено банком через неналежне виконання ним вимог глави 2 ЦПК України.

Оскільки в даному випадку мало місце повернення позовної заяви позивачу до відкриття провадження у справі (ст. 122 ЦПК України) та судовий розгляд не проводився, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що вимогу до відповідача як поручителя банк пред'явив шляхом подання позову 04 липня 2013 року з пропуском шестимісячного строку, який передбачено частиною 4 статті 559 ЦК України, без поважних причин.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду першої та апеляційної інстанцій обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук