Провадження № 2/537/241/2015
Справа № 537/6933/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2015 р. Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області

в складі:головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Уткіна О.О.,

позивача ОСОБА_1.,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу частково недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

До Крюківського районного суду м.Кременчука звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання договору купівлі- продажу частково недійсним.

На обґрунтування заявлених вимог повідомив, що 04 червня 2009року його батько подарував йому двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Згідно із положенням п.2 ст.57СК України вищевказана квартира була його особистою власністю, яку в подальшому він 14.05.2010року продав гр.ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу.

Через два тижні, а саме 01.06.2010року, на отримані ним від продажу власної нерухомості особисті та позичені кошти, він придбав у ОСОБА_4, ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2, яку оформив на своє ім.*я.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири приватний нотаріус ОСОБА_3 повідомила, що для посвідчення договору купівлі-продажу необхідна згода дружини і без цієї згоди вона вищевказаний договір оформляти не буде.

Нотаріальна згода дружиною ОСОБА_6 була надана, але при цьому нотаріус не взяла до уваги, що квартира придбавалась за його особисті кошти і не роз*яснила йому положення сімейного і цивільного законодавства, що регулюють інститут спільної сумісної власності.

Тобто він вважав, що є єдиним власником, а згода дружини є формальністю, нотаріус при підписанні договору не роз*яснила йому положення п.6 договору, де зазначено, що дружина також стане співвласником квартири.

Прохав суд позов задовольнити, визнати частково недійсним договір купівлі -продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 01.06.2010року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3/ реєстр №2752/ в частині вказаної в другому абзаці п.6, а саме: визнання придбаної кватири предметом спільної сумісної власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач приватний нотаріус ОСОБА_3 з позовом не погодилась, вважає, позовні вимоги необґрунтованими, прохала суд відмовити в позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні з позовом не погодився, вважає його безпідставним, нотаріус дійсно роз*яснила в їх присутності всі права позивача.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні з позовом не погодився, вважає його безпідставним, нотаріус дійсно роз*яснила в їх присутності всі права позивача.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що дане питання виникло після розірвання шлюбу, прохала суд застосувати строк позовної давності, відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторони по справі, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Судом встановлено, що 01.06.2010 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1

До моменту посвідчення договору, дружина покупця - ОСОБА_6, надала згоду на придбання цієї квартири чоловіком, ОСОБА_1, за спільні кошти подружжя. При посвідченні договору Покупцю, ОСОБА_1, було роз'яснено те, що квартира АДРЕСА_2, після укладення договору купівлі-продажу, буде предметом спільної сумісної власності подружжя, а також всі положення законодавства, зокрема ті, що регулюють інститут спільної сумісної власності, зміст, значення, правові наслідки правочину, що підтверджується:

- Пунктом 6 вказаного договору, в якому зазначено: «Придбана квартира буде являтися предметом спільної сумісної власності, згоду на придбання якої надала дружина Покупця ОСОБА_6».

- Пунктом 12 Договору, в якому зазначено що «Текст договору Сторонами прочитаний. Зміст, значення та наслідки угоди Сторонам роз'яснені та відповідають їх намірам».

- Пунктом 13 Договору, в якому зазначено що «Сторони однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, що підтверджується їх підписами».

- Преамбулою Договору, де зазначено, що Сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин.

- Заявою ОСОБА_6 - дружини Покупця, в якій зазначено, що вона дає згоду чоловіку ОСОБА_1, на придбання квартири, за кошти, що належать їм на праві спільної сумісної власності, та в якій вона підтверджує, що договір купівлі-продажу укладається її чоловіком в інтересах сім'ї, у період шлюбу, на умовах, які були попередньо ними обговорені, і квартира буде спільною сумісною власністю.

Позивач в позовній заяві зазначає що «під час укладення договору купівлі-продажу квартири приватний нотаріус ОСОБА_9 повідомила, що для посвідчення договору купівлі-продажу необхідна згода дружини і без цієї згоди вона вищевказаний договір оформлювати не буде». Ця вимога нотаріуса законодавчо обґрунтована.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, «вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя». Відповідно до ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, «об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя». Відповідно до п. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України «дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення має бути нотаріально засвідчена». У відповідності до п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 30.03.2004 року № 20/5, договір щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлювального документа, договору, укладеного між подружжям, свідоцтва про шлюб та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя.

Позивач вказує на те, що квартиру він купив за кошти, отримані від продажу подарованої йому батьком нерухомості, особисті та позичені кошти. Отже нотаріус може встановити цей факт тільки на підставі особистих свідчень покупця та його дружини. Дружина Покупця своєю заявою підтвердила, що на придбання квартири витрачаються кошти, що є спільною сумісною власністю. Покупець цей факт підтвердив, документів щодо належності йому грошових коштів на праві особистої приватної власності не надавав, та взагалі не ставив питання про належність йому грошей на праві особистої приватної власності. До моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу до нотаріуса не надходило заяв ні від покупця, ні від його дружини, про те, що квартира купується ОСОБА_1 за його особисті кошти.

Твердження позивача, що «нотаріус не роз'яснила положення пункту 6 Договору, де вказано, що тепер дружина, яка не підписувала договір, також стане співвласником квартири», протирічить саме собі. Цей факт не просто був озвучений та роз'яснений Покупцю, а і вказаний у самому договорі, який до моменту підписання був прочитаний кожною із сторін. В Договорі чітко прописано те, що квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя.

Позивач зазначає, що нотаріус не роз'яснила положення законодавства, що регулюють інститут спільної сумісної власності. Одним із доказів, яким позивач обґрунтовує належність грошових коштів на праві особистої приватної власності, є договір продажу квартири, що була подарована йому батьком, посвідчений ОСОБА_10, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, 14.05.2010 року за р. № 1097. В п. 7 вказаного договору ОСОБА_1 свідчить, що квартира АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю, так як належить йому на підставі договору дарування. Тобто на той момент позивач розумів, що таке спільна сумісна власність, а через два тижні, при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу, не зрозумів, що означає термін спільна сумісна власність в п. 6 Договору, та намагається визнати цей пункт недійсним.

Позивач вказує на те, що він помилявся при вчиненні правочину, що до п. 6 договору.

Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» : помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Позивачем не надано жодних доказів та обґрунтувань щодо дій нотаріуса при посвідченні договору купівлі-продажу 01.06.2010 року, за реєстровим номером 2752, що спричинили порушення його прав.

Виходячи з викладеного, позивач ОСОБА_1 на момент укладення договору купівлі-продажу був цілком обізнаний щодо змісту, значення та правових наслідків правочину, про що свідчать усі положення вказаного Договору та його особистий підпис на договорі купівлі-продажу.

Суд вважає до води позивача надуманими та безпідставними.

Таким чином, приватним нотаріусом виконані всі, без виключення, дії, необхідні для посвідчення договору купівлі-продажу у відповідності до законодавства України та нотаріального процесу, перевірені всі документи, які відповідають встановленим вимогам. Договір купівлі-продажу був посвідчений із дотриманням норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його частково недійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. 60,61СК України,суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6 про визнання договору купівлі - продажу частково недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом десяти днів з дня складання рішення в повному обсязі. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12 лютого 2015 року.