Номер провадження: 22-ц/785/3359/15
Головуючий у першій інстанції Кисельова В.К.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 20.08.2014 року, -

встановила:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки "пені" за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1992 по 2000р. позивачка, ОСОБА_5, знаходилася в цивільному шлюбі з ОСОБА_6. Сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання і виховання сина не надавав, а тому, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем позивачка була вимушена звернутися до суду.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2005 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримування сина - ОСОБА_7, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.01.2005 року і до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка стверджує, що ОСОБА_3 свої зобов'язання покладені на нього судовим рішенням належним чином не виконує, чим ставить в скрутне матеріальне становище свого сина, який перебуває на її повному утриманні.

Так, згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 11.11.2010 року розмір заборгованості по виконавчому листу №2037 виданому 29.04.2005 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 станом на 01.10.2010 року становив 176485,44 грн.. Розмір заборгованості на 07.07.2011 року становив 160672,96 грн., на 01.09.2011 року розмір заборгованості становив 94459,05 грн., на 01.02.2013 року розмір заборгованості становив 89659,05 грн..

На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 4 717 513 гривень.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а також обставини заявленого позову. Вона також пояснила, що відповідач навмисно не сплачує аліменти.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідач ніколи не ухилявся від сплати аліментів та постійно їх сплачував. В той же час, відповідач не погодився з розміром аліментів, який визначався державним виконавцем. У зв'язку з чим, він неодноразово звертався зі скаргами на дії державного виконавця.

Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 20.08.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області 05.03.2005 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримування сина - ОСОБА_7, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.01.2005 року і до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20).

Державним виконавцем неодноразово встановлювався розмір заборгованості по сплаті аліментів з відповідача на користь позивачки. Згідно розрахунку заборгованості від 11.11.2010 року розмір заборгованості по виконавчому листу №2037 виданому 29.04.2005 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 станом на 01.10.2010 року становив 176485,44 грн. (а.с. 18), Розмір заборгованості на 07.07.2011 року становив 160672,96 грн. (а.с. 19), на 01.09.2011 року розмір заборгованості становив 94459,05 грн. (а.с. 17), на 01.02.2013 року розмір заборгованості становив 89659,05 грн.. (а.с.15), а станом на 21.06.2013 року суму у розмірі 88259 гривень 05 копійок. (а.с. 16)

В процесі виконання судового рішення про стягнення аліментів з відповідача, судом неодноразово визначався розмір аліментів, що підтверджується ухвалами Біляївського районного суду Одеської області від 23.12.2011 року, 10.12.2012 року, 24.12.2013 року (а.с. 36-43)

У вищевказаний період відповідач постійно сплачував аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також надавав іншу допомогу в вигляді речей, техніки, що підтверджується відповідними копіями чеків та розписками. (а.с. 44-106).

В судовому засіданні позивачка підтвердила факт, що постійно отримала аліменти, проте їх розмір не відповідав фактичному заробітку відповідача, у зв'язку з чим, між сторонами виникали суперечки.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що зроблені державним виконавцем розрахунки заборгованості по аліментам (а.с. 15, 16, 17, 18, 19) є достатньою підставою для стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення є помилковими.

Відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

У Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі №6-81цс13, в міститься висновок про те, що оскільки зобов'язання по сплаті аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісячно, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, на протязі якого кожне з цих зобов'язань повинно бути виконане, і з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожний місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Позивачем у позовній заяві наданий розрахунок пені відповідно до якого позивач розраховує заборгованість по аліментам виходячи з наступного заробітку відповідача: 2005 рік заробітна плата 1600 доларів США за відповідним курсом долара США до гривні, 2006 рік заробітна плата 2000 доларів США за відповідним долара США до гривні, 2007 рік заробітна плата 2300 доларів США за відповідним курсом долара США до гривні, 2008 рік заробітна плата 3500 доларів США за відповідним курсом долара США до гривні, 2009 рік не зазначено з якого розрахунку обчислюється заробітна плата, 2010 рік заробітна плата 4000 доларів США, 2011 рік заробітна плата 4040 доларів США за відповідним курсом долара США до гривні. Однак позивачем не наданий будь який розрахунок державного виконавця який би підтверджував правомірність обчислення зазначеного розрахунку.

При попередньому розгляді справи в суді апеляційної інстанції був витребуваний з виконавчої служби розрахунок заборгованості по сплаті аліментів відповідача (а.с. 322-325) який відповідно до положень ст. 196 СК України є належним доказом розміру заборгованості за аліментами відповідача.

Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що має місце переплата платником аліментів по сплаченим щомісячно сумам аліментів за період їх стягнення з січня 2005 року по 14 червня 2011 року між сумою, яку фактично сплатив відповідач, та сумою, яку повинен був сплатити, в загальному розмірі 33779 грн. 20 коп. Станом на серпень 2006 року мала місце недоплата аліментів за січень-липень цього року на загальну суму 245 грн., разом з тим переплата за 2005 рік склала більше 3000 грн. Таким чином за період сплати аліментів у більшому, ніж підлягали виплаті розмірі за період до серпня 2006 року, така заборгованість фактично була погашена.

Оскільки у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, відсутні і підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Посилання в апеляційній скарзі на судові рішення між сторонами з приводу обчислення заборгованості по сплаті аліментів є помилковим, оскільки як зазначалося вище у Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі №6-81цс13, в міститься висновок про те, що оскільки зобов'язання по сплаті аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісячно, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, на протязі якого кожне з цих зобов'язань повинно бути виконане, і з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожний місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

В рішеннях суду на які посилається позивач, відсутні посилання на встановлені розміри несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів, на встановлені строки, на протязі якого кожне з цих зобов'язань повинно бути виконане.

Посилання в апеляційній скарзі, на довідки ТОВ "Марлоу Навігейшн Україна" про працевлаштування не є належними доказами заробітної плати відповідача та розрахунку заборгованості по сплаті аліментів.

Зазначення в апеляційній скарзі на те, що відповідач працюючи за кордоном приховує реальний розмір заробітної плати, що є підставою для скасування рішення суду є помилковим, оскільки відповідно до положень ст. 60 ЦПК України саме позивач повинен довести реальний розмір доходу відповідача.

На підставі наведеного колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 20.08.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

А.П. Бабій

В.А. Станкевич