Провадження № 22-ц/783/6081/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Західної регіональної дирекції публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк», публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» про розірвання договору, повернення банківського вкладу та відсотків, відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.1-7), в якому просив: розірвати договір строкового банківського вкладу №12м/840-793, укладений між ним та публічним акціонерним товариством (далі-ПАТ) «Фортуна-банк» в особі Західної регіональної дирекції цього банку 03 вересня 2013 року, з підстав порушенням відповідачем істотних умов договору, а саме: невиплатою на його вимогу суми вкладу та нарахованих на вклад відсотків за закінченням строку дії вкладу; стягнути з відповідача всю суму вкладу - 20000 доларів США нараховані на нього відсотки в сумі 270 доларів США 52 центи, три проценти річних від простроченої суми вкладу - 54 долари США 25 центів, три проценти річних від простроченої суми відсотків за вкладом - 01 долар США 29 центів, 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23.06.2015 позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано договір банківського вкладу №12м/840-793, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Фортуна-банк» 03.09.2013 року.

Стягнуто з ПАТ «Фортуна-банк» в користь ОСОБА_2: 20000 доларів США - суму вкладу, 81 долар США 35 центів - суму невиплачених відсотків, 54 долари США 25 центів - 3% річних від простроченої суми розміру вкладу, та 6000 гривень витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «Фортуна-банк», просить його скасувати лише в частині стягнення витрат на правову допомогу та процентів за вкладом.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що позивачем не було надано доказів в підтвердження наявності витрат на правову допомогу, надання такої допомоги та її оплати. На думку апелянта, акт виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг у даній справі не можна брати до уваги, оскільки на дату його складання ще не було відомо тривалості розгляду даної справи, кількості процесуальних документів, складених фахівцем в галузі права для позивача. Крім того, апелянт вважає, що позивачем не надано належного фінансового документу, який би підтверджував факт оплати за реально надані йому послуги з правової допомоги.

Апелянт також зазначає, що за оскаржуваним рішенням суду стягнуто проценти на суму вкладу без вирахування податків, які згідно з чинним законодавством підлягали обов»язковому утриманню з доходів, одержаних вкладником, а саме: введено оподаткування процентів, нарахованих на суми вкладних (депозитних), поточних рахунків за ставкою з 01.08.2014 року - 15%, а з 01.01.2015 року - 20%, та військовий збір за ставкою з 03.08.2014 року - 1,5%, а тому суду першої інстанції слід було здійснювати стягнення суми процентів за вирахуванням сум вказаних податків за відповідні періоди. Апелянт вважає, що стягнення судом процентів, нарахованих на суму вкладу, без врахування податку в розмірі 15% призведе до порушення законодавства та не надходження податків до бюджету, оскільки банк повинен сплати вкладнику всю суму, вказану в рішенні суду. Крім того, вважає, що суд повинен був зазначити еквівалент до стягуваної суми в гривнях, оскільки податки сплачуються до бюджету лише в національній валюті.

В судове засідання сторони не з»явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.126-128), клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило, а причина неявки, вказана представником позивача у клопотанні про відкладення розгляду справи (а.с.129), через неможливість представника з»явитись в судове засідання, визнана колегією суддів неповажною, оскільки ця обставина не підтверджена належними доказами, тому справу розглянуто апеляційним судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.09.2013 року між позивачем (вкладником) та ПАТ «Фортуна-банк» (банком), було укладено договір банківського вкладу №12м/840-793, строком на 375 днів - до 12.09.2014 року, з виплатою 10,5% річних на суму вкладу (а.с.10-12).

Згідно з п.1.1.1 договору, для залучення депозитних коштів банк відкрив на ім»я позивача депозитний рахунок НОМЕР_1, на якому повинна була обліковуватись внесена вкладником сума вкладу.

Кошти з депозитного рахунку повертаються вкладнику шляхом виплати готівкою платіжними документами або шляхом перерахування на власний поточний (картковий) рахунок або інший депозитний рахунок вкладника (п.1.4 договору).

Згідно з п.2.1 договору, проценти на вклад нараховуються щомісячно за поточний календарний місяць.

Згідно з п.2.3 договору, банк сплачує вкладнику нараховані проценти щомісяця та в останній день дії договору.

На вимогу вкладника виплата процентів проводиться готівкою або перераховується на поточний (картковий) рахунок вкладника за його розпорядженням (п.2.3.1).

Позивач виконав свої зобов»язання за договором банківського вкладу, внісши на депозитний рахунок банку 20000 доларів США, що підтверджується квитанцією №18 від 03.09.2013 року (а.с.13) та випискою з рахунку НОМЕР_1 (а.с.14).

08.09.2014 року та 12.09.2014 року позивач звертався до відповідача зі заявами про повернення депозитних коштів у зв»язку із закінченням строку дії договору шляхом видачі коштів готівкою через касу банку (а.с.15,16).

ПАТ «Фортуна-банк» отримав такі заяви 12.09.2014 року (а.с.16), проте не виконав вимоги позивача.

Згідно з виписки з особового рахунку позивача по нарахуванню відсотків на вклад (а.с.18-19), станом на 08.09.2014 року заборгованість по сплаті цих відсотків з утриманням податку на доходи фізичних осіб за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року (27 доларів США 12 центів) становила 270 доларів США 52 центи.

Згідно з останньою випискою з особового рахунку (а.с.70), яку надав відповідач разом із додатковим відзивом на позовну заяву (а.с.69), станом на 05.06.2015 року сума нарахованих та невиплачених позивачеві процентів за вкладом становила 81 долар США 35 центів. При цьому, ця сума визначена банком як вихідний залишок по рахунку з врахуванням утриманих 29.05.2015 року обов»язкових податків та зборів, а саме: військового збору з доходів фізичних осіб в розмірі 02 долари США 78 центи та податку на доходи фізичних осіб у розмірі 13 доларів США 89 центів.

Саме з цієї виписки виходив суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за вкладом, іншого розрахунку невиплачених позивачеві відсотків на суму вкладу станом на день ухвалення оскаржуваного рішення в розпорядженні районного суду не було і відповідач на обґрунтування своїх доводів не надав, а тому апеляційна скарга в цій частині є безпідставною і задоволенню не підлягає, оскільки суд виходив з тих доказів, які сторони надали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, давши їм правильну правову оцінку, а тому при вирішенні спору в цій частині не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт.

Враховуючи те, що депозитний вклад був внесений позивачем в іноземній валюті, тому суд правильно стягнув нараховані на нього відсотки теж в іноземній валюті.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору банківського вкладу, стягнення на користь позивача всієї суми вкладу та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов»язання апелянт не оскаржує, а тому апеляційний суд відповідно до вимог ст.303 ЦПК України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.

Що ж стосується стягнення з відповідача у користь позивача витрат на правову допомогу, то апеляційна скарга в цій частині підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду - підлягає зміні, виходячи з наступного.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу (ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК).

Згідно зі ст.84 ЦПК України, витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В силу вимог ст.88 ЦПК України, сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, має право на компенсацію (відшкодування) за рахунок іншої сторони понесених нею та документально підтверджених судових витрат.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підтвердження факту надання позивачеві в даній справі правової допомоги адвокатом ОСОБА_3 та понесення позивачем у зв»язку з цим витрат по її оплаті, стороною позивача було надано суду договір про надання правової допомоги №14ц-34 від 10.10.2014 року та ордер від (а.с.95, 96), квитанцію про оплату позивачем 17.11.2014 року через відділення АТ «УкрСиббанку» послуг за надання правової допомоги відповідно до вказаного договору в розмірі 6000 гривень (а.с.97) та акт приймання-передачі наданих послуг від 23.06.2015 року (а.с.93), згідно з яким позивачеві було надано послуги з підготовки та подання процесуальних документів (позовна заява та письмові пояснення по суті справи) та представництва його інтересів в судовому засіданні Галицького районного суду м.Львова 23.06.2015 року.

Відповідно до розрахунку витрачених адвокатом годин на надання позивачеві правової допомоги (а.с.94), на написання та подання адвокатом позовної заяви до суду було витрачено 3 години, на написання та подання письмових заперечень - 3 години, на ознайомлення з матеріалами справи - 5 годин, на участь в судових засіданнях - 2 години, всього - 13 годин.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується той факт, що адвокат позивача готував йому та подавав до суду позовну заяву та письмові пояснення, які є досить об»ємними та ґрунтовними за своїм змістом із посиланням на судову практику та правові позиції Верховного Суду України (а.с.1-7, 72-92), колегія суддів погоджується з доводами сторони позивача про те, що на вчинення цих процесуальних дій адвокатом було затрачено в загальному 6 годин (по 3 години на кожну).

Однак, з наведеним вище розрахунком в частині витраченого адвокатом позивача часу на ознайомлення з матеріалами справи та його участю в судовому засіданні, колегія суддів не погоджується, оскільки він не в повній мірі відповідає матеріалам справи та є в цій частині необґрунтованим.

Так, із журналу судового засідання від 23.06.2015 року (а.с.98-99) встановлено, що адвокат позивача приймав участь лише в одному судовому засіданні протягом однієї години, оскільки розгляд справи було призначено на 15 год. 30 хв. і він тривав до 16 год. 34 хв.

Крім того, матеріалами справи дійсно підтверджується той факт, що адвокат позивача ознайомлювався з матеріалами справи 02.06.2015 року (а.с.68), однак, твердження про те, що на цю процесуальну дію адвокатом було витрачено 5 годин, є необґрунтованим, оскільки вивченню підлягали лише два аналогічні за змістом письмові відзиви відповідача на позовну заяву (а.с.25-27, 45-47), для ознайомлення зі змістом яких для досвідченого фахівця в галузі права достатньо було й однієї години часу.

Таким чином, враховуючи викладене, підтвердженим та обґрунтованим колегія суддів визнає той факт, що на надання позивачеві правової допомоги по складанню позовної заяви та письмових пояснень до суду адвокатом було витрачено 6 годин, на ознайомлення з матеріалами справи - 1 годину і на участь в судовому засіданні в суді першої інстанції - теж 1 годину, що в загальному становить 8 годин робочого часу адвоката, а тому позивач має право на компенсацію за рахунок відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3898 гривень, виходячи із встановленого Законом України «Про державний бюджет» на момент розгляду справи судом першої інстанції розміру мінімальної заробітної плати - 1218 гривень та визначеного Законом граничного розміру компенсації таких витрат ((1218 грн. * 40% : 100%) * 8 год. = 3898 грн.).

У зв»язку з цим, оскаржуване рішення в частині визначення розміру стягуваних з відповідача у користь позивача витрат на правову допомогу підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК Україні з ухваленням апеляційним судом в цій частині рішення про стягнення з ПАТ «Фортуна-банк» у користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 3898 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2015 рокузмінити в частині визначення розміру стягуваних з публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» у користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, зменшивши їх розмір до 3898 (трьох тисяч вісімсот дев»яносто восьми) гривень.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.