У х в а л а

16 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Мостової Г.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спроу, - ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 1 грудня 2012 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього руху та вчинив зіткнення з належним позивачеві автомобілем «Fiat Regata», державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті якого автомобілю завдано механічних пошкоджень, а йому - моральних страждань, через психотравмуючу ситуацію.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив стягнути з ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на його користь 539,87 грн на відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, 5 000 грн - на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_4 на його користь 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди та франшизу в розмірі 500 грн; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, у тому числі 4 000 грн на правову допомогу та 7 360 грн за проведення судово-психологічної експертизи.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 7 лютого 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 441 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 28 квітня 2014 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 7 лютого 2014 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 240 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 7 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 28 квітня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме ст. ст. 84, 88 ЦПК України, ст. ст. 386, 395, 396, 1197 ЦК України та ст. ст. 12, 31, 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить постанову Верховного Суду України від 4 червня 2014 року, прийняту за результатами розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року у справі про відшкодування майнової та моральної шкоди, і постанову Верховного Суду України від 12 грудня 2011 року, прийняту за результатами перегляду постанови у справі № 7/238-10.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України» судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-У. Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Тому на постанови Верховного Суду України від 4 червня 2014 року та від 12 грудня 2011 року посилання здійснюватись не може.

Як приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2013 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2013 року у справі про стягнення пені, збитків, франшизи та відшкодування моральної шкоди; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2011 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Подільського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2010 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2011 року у справі про відшкодування шкоди; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2013 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Луганської області від 24 жовтня 2012 року у справі про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Проте зміст судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подана заява, та додані до неї судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2013 року, 22 червня 2011 року, 23 січня 2013 року, на які заявник посилається як на приклади неоднакового застосування судами ст. ст. 386, 395, 396, 1197 ЦК України та ст. ст. 12, 31, 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мають різний предмет та підстави позову, містять різні встановлені судом фактичні обставини і таке не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах.

За таких обставин колегія судів дійшла висновку, що заявник не надав різних за змістом судових рішень, ухвалених судами касаційної інстанції за тотожних предмета спору, підстав позову, аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин. Неоднакове застосування норм процесуального права не може бути підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Оскільки наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами для перегляду судових рішень, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спроу, - ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: В.П.Гончар С.О.Карпенко О.П.Касьян Г.І.Мостова