АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/264/15
Провадження №22-ц/790/8167/14 Головуючий 1-ї інстанції - Островська Н.І.
Справа №637/71/14 Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: встановлення факту
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, уточнив його у подальшому, в якому просили: 1.встановити факт проживання однією сім'єю її - ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6.; 2.визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яку було придбано - 28.01.1997року; 3.визнати за нею право власності на 1/2 частини гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, який придбано - в 2007 році; 4.визнати за нею право власності на 1/2 частину кімнати №19 в квартирі АДРЕСА_2, яка придбана - 23.01.2012року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 1987року по 1997 рік вона мешкала по АДРЕСА_4, в якій зареєструвалася у 1996 році. З 1997 року вона стала мешкати у кв.АДРЕСА_1. Починаючи з 1988 року і до 2013 року включно, вона проживала разом з ОСОБА_6, який з 1991 року був зареєстрований по АДРЕСА_4. Від фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_6 народився син -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6, за його згодою, був записаний батьком дитини. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Проживала вона разом з ОСОБА_6 однією сім'єю і вони вели спільне господарство, в тому числі займалися підприємницькою діяльністю. Так, у 1992 році з метою розширення підприємництва нею були вкладені кошти, які отримані від продажу житлового будинку в с. Худоярове Шевченківського району Харківської області. Після продажу в 1995 році квартири у м. Харкові, за отримані від продажу кошти, вона і ОСОБА_6 28.01.1997року придбали нове житло - квартиру АДРЕСА_1, яка була зареєстрована на ім'я ОСОБА_6 Окрім того, у 2007 році нею та ОСОБА_6 був придбаний гараж, що знаходиться по АДРЕСА_3, а також 23.01.2012року придбана кімната №19 у квартирі АДРЕСА_2, яку також було зареєстровано на ім'я ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої входять: 1.квартира АДРЕСА_1; 2.гараж, розташований по АДРЕСА_3; 3.кімната №19 у квартирі АДРЕСА_2 Спадкоємці ОСОБА_6 за законом мають наміри успадкувати вищезазначене майно в цілому, а тому виникла необхідність у підтвердження факту проживання її однією сім'єю з померлим ОСОБА_6 та визначення права власності на кожну частину вищеназваного майна, яке, як вона вважає, є об'єктами спільної сумісної власності.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 - ОСОБА_8 позов не визнав, вказуючи на його бездоказовість та надуманість.

Відповідач ОСОБА_4 не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив проте, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Інші сторони рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржують.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1988 року по 2013 рік сторонами не оскаржується, тому в цій частині згідно вимог ч.1 ст.303 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимог про визнання за нею права власності на половину майна - на 1/2ч. спірних квартири, гаражу та кімнати, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження того, що це майно було придбано внаслідок їхньої спільної праці.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що нею заявлено вищевказані вимоги з посиланням на норми Цивільного кодексу та Сімейного кодексу України, які набрали чинності з 01 січня 2004 року.

Судовим розглядом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 січня 1999 року, посвідченого Шевченківською нотаріальною конторою Харківської області за реєстровим №84, ОСОБА_6 придбав на своє ім'я трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.166). За договором купівлі-продажу від 23 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстром №421, ОСОБА_6 придбав кімнату №19, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, житловою площею 9,6кв.м, загальною площею 13,1кв.м (а.с.167).

Доказів про реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_6 лише на спірний гараж, що розташований по АДРЕСА_3, матеріали справи не містять. Також, відсутні документи про зміну нумерації будинку з №16 на №8 за договором купівлі-продажу квартири від 28.01.1999року. Між тим, як убачається з договору купівлі-продажу від 10.02.2004року, посвідченого державним нотаріусом Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим №293, ОСОБА_6 придбав на своє ім'я житловий будинок з надвірними спорудами - сараями літ. "Б", "В", гараж літ. "Г", огорожа, які розташовані по АДРЕСА_3. Вартість цього будинку з надвірними спорудами становила на той час - 9 288,00грн. (а.с.173). У висновку про технічний стан господарських будівель, прибудов, надбудов і споруд №31 від 20.12.2013року, зробленого інженером з технічної інвентаризації КП "Шевченківське БТІ" убачається, що гараж, який був предметом дослідження, побудовано у 2007 році та його вартість складає 176 449,00грн. Ці дані свідчать про те, що старий гараж було знесено, а замість нього побудовано новий гараж, який на теперішній час є самовільною спорудою, оскільки доказів на підтвердження того, що його в установленому законом порядку прийнято до експлуатації матеріали справи не містять.

Згідно довідки від 24.10.2013року №3012, виданої виконавчим комітетом Шевченківської селищної ради, ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, починаючи з 17.04.1991року і до дня його смерті - до ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з ним в цьому будинку були зареєстровані: ОСОБА_1,1966р.н., ОСОБА_9, 1985р.н., ОСОБА_4, 1991р.н. (а.с.16).

Отже, позивач ОСОБА_1, в тому числі сам померлий ОСОБА_6, не проживали у спірних житлових приміщеннях, на половину яких претендує позивач.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" від 12.06.1998року №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно п.1 ст.17 Закону "Про власність", відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах приватної власності від 22.12.95р. №20. Правила ст.ст. 22, 28, 29 КПШС в цих випадках не застосовується.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.17 Закону "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, зокрема на момент придбання ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1, майно, придбано внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 ст. 112 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995року №29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно придбане внаслідок спільної праці громадян, які об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (ст.ст. 17, 18, Закону "Про власність").

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті догоди, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, введення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

За життя ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 не претендувала на спірне майно і ніколи не ставила вимог про його розподіл. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення введення спільного господарства, побуту, бюджету не є підставою для визнання за нею права власності на половину спірного майна.

Той факт, що ОСОБА_6 і ОСОБА_1 з 2000 року були зареєстровані як фізичні особи-підприємці у Шевченківському відділенні Куп'янського ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області, не свідчить про те, що їхні особисті доходи були об'єднані для набуття спільного спірного майна.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -