Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Бучацького коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою Бучацького коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Бучацького коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 31 серпня 1991 року вона працює на посаді викладача у відповідача. Наказом від 29 серпня 2014 року № 98-к її звільнено з посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на те, що її звільнення у зв'язку із закінченням строку трудового договору є незаконним, оскільки фактично вона працювала на умовах безстрокового договору, а тому просила поновити на посаді з виплатою суми втраченого заробітку. Також просила стягнути на свою користь 15 000 грн моральної шкоди, оскільки незаконне звільнення призвело до зміни її способу життя, психологічних та моральних страждань.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, яким поновлено ОСОБА_3 на посаді викладача Бучацького коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету. Стягнуто з Бучацького коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 815 грн 30 коп. та 500 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 042 грн 40 коп. допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі Бучацький коледж Подільського державного аграрно-технічного університету просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Встановлено, що відповідно до наказу від 31 серпня 1991 року ОСОБА_3 прийнята на роботу на посаду викладача інформатики Бучацького радгоспу-технікуму.

Згідно з трудовим контрактом від 06 липня 1995 року, укладеним між Бучацьким радгоспом-технікумом та ОСОБА_3, остання призначена на посаду викладача комп'ютеризації терміном з 01 серпня 1995 року по 01 серпня 2000 року.

Відповідно до наказу Міністерства агропромислового комплексу України від 18 грудня 1998 року № 371 Бучацький радгосп-технікум перейменовано на Бучацький державний аграрний коледж Тернопільської області з 02 січня 1999 року.

Наказом від 13 вересня 2006 року ОСОБА_3 звільнено з посади в порядку переведення у Бучацький державний аграрний коледж Тернопільської області.

У вересні 2006 року коледж перейменовано на Бучацький коледж Подільського державного аграрно-технічного університету.

З 2005 року по 31 серпня 2014 року з позивачем неодноразово переукладались контракти, що підтверджується копіями контрактів, долученими до її особової справи.

Відповідно до контракту від 30 серпня 2013 року, укладеного між Бучацьким коледжем Подільського державного аграрно-технічного університету та ОСОБА_3, остання призначена на посаду викладача Бучацького коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету строком на 1 рік, з 01 вересня 2013 року по 31 серпня 2014 року.

Відповідно до акта від 05 серпня 2014 року, складеного комісією працівників Бучацького коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету, ОСОБА_3 відмовилася продовжити (підписати) контракт.

Згідно з актом від 29 серпня 2014 року, складеним комісією працівників Бучацького коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету, 29 серпня 2014 року ОСОБА_3 була відсутня на своєму робочому місці.

Наказом директора Бучацького коледжу Подільського державного аграрного коледжу Тернопільської області від 29 серпня 2014 року № 98-к ОСОБА_3 звільнено з роботи з 31 серпня 2014 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку трудового договору (контракту).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України між сторонами було укладено контракт на визначений строк, встановлений за їх погодженням. Оскільки позивач відмовилася переукласти контракт на новий строк, її було правомірно звільнено у зв'язку із закінченням дії контракту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що посада викладача коледжу, яку обіймала позивач, не підпадає під перелік посад, перебування на яких дає підставу на укладення трудового договору на контрактній основі. Також суд дійшов висновку, що позивач була прийнята на роботу на підставі безстрокового договору, та внаслідок неодноразового переукладення трудового контракту трудовий договір з нею продовжено на невизначений строк.

Повністю з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КзпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у т.ч. матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Можливість укладення контрактної форми трудового договору з педагогічними працівниками передбачено також п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 року № 744.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

За змістом ч. 2 ст. 23 та ч. 2 ст. 391 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23, тобто щодо строкових трудових договорів, укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Визнаючи звільнення незаконним з підстав, встановлених ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, оскільки трудовий договір є таким, що укладено на невизначений строк, у зв'язку з його неодноразовим переукладенням, поза увагою апеляційного суду залишилося те, що умовами продовження дії договору на невизначений строк є фактичне продовження трудових відносин та відсутність вимог про їх припинення у жодної сторін.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 була повідомлена про те, що контракт з нею не буде продовжено.

Крім того, абз. 2 п. 4.2 розділу 4 контракту, укладеного між Бучацьким коледжем Подільського державного аграрного коледжу Тернопільської області та ОСОБА_3 30 серпня 2013 року, передбачено, що контракт не може «переходити» у договір на невизначений строк відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України навіть тоді, коли кожна із сторін не порушила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначилися, то контракт продовжується на новий такий же строк.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 305, 315 ЦПК України зазначені вимоги закону не врахував, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, не звернув уваги, що між сторонами у справі було укладено строковий трудовий договір у формі контракту, а позивача віднесено до категорії працівників, які на підставі закону можуть працювати за договором, у якому строк його дії може встановлюватись угодою сторін. Тому помилковим є висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для визнання контракту таким, що укладений на невизначений строк, та поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, є похідними від вимог про поновлення на роботі, то в цій частині рішення суду апеляційної інстанції, також підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасоване апеляційним судом помилково.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Бучацького коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року скасувати, рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик