УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2015 року та касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 4 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 105 640 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 4 вересня 2013 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 3 січня 2014 року становить 202 174 грн 52 коп., що складається з наступного: заборгованість за кредитом - 55 629 грн 93 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 43 816 грн 59 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 6 455 грн 80 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 86 406 грн 75 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн, штраф (процентна складова) - 9 615 грн 45 коп. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 4 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за яким остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме, будинок АДРЕСА_1 загальною площею 137,40 кв.м, житловою площею 97,90 кв.м. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки склала 200 тис. грн. Ураховуючи вищевикладене, банк просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити ОСОБА_5 із будинку, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитом, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, а саме, будинок АДРЕСА_1 загальною площею 137,40 кв.м, житловою площею 97,90 кв.м, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації 200 тис. грн. В частині виселення ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 та стягнення з неї 243 грн 60 коп. судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого фактично погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що у разі неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єкта оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

З урахуванням наведеного, суд може зазначити про те, що початкова ціна встановлюється на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, але це не є обов'язком суду.

Рішенням апеляційного суду встановлена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 200 тис. грн згідно домовленості сторін, яку вони зафіксували у договорі іпотеки від 4 вересня 2008 року.

Апеляційним судом також обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині виселення ОСОБА_5 з житлового будинку, оскільки він був придбаний не за рахунок кредитних коштів, а тому відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 109 ЖК України, без надання їй іншого постійного житла.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року.

Доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О. Писана