ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2015 року Справа № 174/915/14-ц

п/с 2/174/15/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Головешко Н.В.

з участю:

представника позивача адвоката ОСОБА_1

представника відповідача Савельєва С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан» (в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат (Вільногірський ГМК) ПрАТ «Кримський Титан») про визнання звільнення з роботи незаконним, визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення компенсації за вимушений прогул та компенсації за спричинену моральну шкоду,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 18.09.2014 р., та змінам до нього від 09.12.2014 р. (а.с.92), позивач зазначив, що він працював на посаді помічника машиніста екскаватора дільниці гірничих робіт № 2 копальні № 7 ГВ філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН», яка розташована в м. Вільногірську Дніпропетровської області по вул. Степовій, 1.

21 серпня 2014 року близько 06 години ранку, в м. Кривий Ріг, де він знаходився у своїх родичів, він отримав побутову травму у вигляді розриву зв'язок лівого гомілково-ступневого суглобу, в зв'язку з чим, 23 серпня 2014 року, коли зміг частково самостійно пересуватись після отриманої травми, він звернувся за медичною допомогою до КЗ «Криворізька міська лікарня № 17», що підтверджується довідкою лікарні (копія додається), де йому було накладено гіпсову пов'язку, після чого він лікувався амбулаторно за місцем свого постійного проживання в м. Вільногірську.

26 серпня 2014 р. Вільногірською міською лікарнею ДОР йому було видано листок непрацездатності, який було закрито в зв'язку із закінченням лікування 12 вересня 2014 р. із можливістю стати до роботи з 13.09.2014 р.

В зв'язку його травмуванням та перебуванням на лікуванні, до оформлення на його ім'я листка непрацездатності від 26.08.2014 р. Вільногірською міською лікарнею, він не зміг вийти на роботу на підприємство відповідача та пропустив три робочі зміни за графіком, за яким він мав працювати: 21.08.2014 р. з 09.00 год.; 22.08.2014 р. з 21.00 год.; 25.08.2014 р. з 09.00 год.

З метою повідомити про причини неявки на роботу, він 27.08.2014 р. з'явився до свого безпосереднього керівництва за місцем своєї роботи в управлінні гірничого виробництва, звідки його було направлено до особи, яка безпосередньо займається обліком робочого часу в управлінні ГВ філії «Вільногірський ГМК», оскільки його керівник заявив, що відсутність в нього листка непрацездатності з 21.08.2014 р. - по 25.08.2014 р., включно, буде розцінюватись керівництвом філії як прогул, скоєний ним без поважної причини, за що його і буде звільнено з усіма наслідками, передбаченими колективним договором, тобто без виплат та компенсацій, та трудовим законодавством, і що документи відносно нього пішли вже до «вищої» інстанції для подальшого звільнення за прогули. На його запитання, як можливо звільнитись без формування - звільнення за прогули, йому було роз'яснено, що це можливо зробити лише при його звільненні за згодою сторін і йому було запропоновано тут же подати відповідну заяву. При цьому, він розповів про причину свого невиходу на роботу в зв'язку з травмуванням та можливість надати ним відповідну довідку з медичного закладу, на що він знову отримав категоричну відповідь, що єдиним підтвердженням поважності причини невиходу на роботу в зв'язку із хворобою є відкритий листок непрацездатності, але у нього він відкритий лише 26.08.2014 р., тобто до цієї дати він не вийшов на роботу без поважної причини, тобто здійснив прогул, за що, у разі незгоди написати заяву про звільнення за згодою сторін, його і буде звільнено без відповідних виплат та компенсацій.

Зрозумівши, що його дійсно звільнять за прогул, якого насправді в нього не було, злякавшись за наслідки такого звільнення з підприємства відповідача, фактично перебуваючи під тиском працівника відділу кадрів підприємства відповідача, будучи переконаним працівником відділу кадрів у невідворотності та правомірності його звільнення відповідачем за прогули, фактично будучи введеним в оману, стосовно відсутності поважних причин з його боку, внаслідок яких він не вийшов на роботу, він і змушений був написати заяву про своє звільнення з підприємства відповідача за згодою сторін з 01 вересня 2014 р.

02 вересня 2014 р., перебуваючи на лікарняному, він отримав запрошення від відповідача з'явитись до відділу кадрів «Вільногірського ГМК» та отримати там свою трудову книжку і ознайомитись із наказом про його звільнення. 02 вересня 2014 р. він на підприємстві відповідача отримав свою трудову книжку, в якій містився запис про те, що його звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, згідно з наказом керівника підприємства відповідача № 238 від 28.08.2014 р.

Однак, він вважає, що його звільнення відповідачем було здійснено незаконно та протиправно, виходячи з наступних обґрунтувань.

Працівники відповідача невмисне, як він вважає, не роз'яснили йому той факт, що підтвердженням поважності причини невиходу на роботу в зв'язку з хворобою є не тільки листок непрацездатності, а й будь-який інший медичний документ, виданий відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі й довідка з медичного закладу, яку він мав можливість надати та яку надає суду (копія додається). Про це він дізнався від адвоката, до якого звернувся за роз'ясненням вже після свого звільнення з підприємства відповідача. Написати добровільно, без примусу свою заяву про звільнення за згодою сторін в нього не було ані суб'єктивних, ані об'єктивних підстав - він не мав та не має іншої роботи та змінювати місце роботи на інше наміру не мав, на підприємстві відповідача він отримував досить високу та стабільну заробітну плату, він на час подання заяви та на час свого звільнення перебував на амбулаторному лікуванні за місцем свого постійного проживання і його звільнення було здійснено під час його тимчасової непрацездатності, в нього на утриманні знаходиться сім'я, яка складається з дружини та трьох неповнолітніх дітей, а він був єдиним джерелом доходів своєї багатодітної сім'ї. Написати заяву про своє звільнення він фактично був змушений, знаходячись під психологічним та моральним тиском працівників відповідача, які фактично погрожували йому звільненням за прогули у разі відмови написати заяву про звільнення за згодою сторін.

Таким чином, він вважає, що його звільнення відповідачем було здійснено незаконно, на підставі заяви про його звільнення, яку він написав вимушено та без дійсного наміру звільнитися з підприємства відповідача, так само як і наказ відповідача про його звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України є незаконним та протиправним.

Крім того, своїми незаконними, протиправними діями, відповідач завдав йому також і моральної шкоди, яка, зокрема полягає в наступному: його незаконним звільненням відповідачем було грубо порушено гарантовані йому Конституцією України та чинним законодавством України його права як працівника та громадянина; з вини відповідача він та його багатодітна сім'я втратили свій єдиний заробіток та єдине джерело для свого існування, що порушило звичний йому перебіг життя, значно ускладнило його існування та існування його сім'ї, яка залишилась без джерел доходу та свого існування; за захистом своїх прав та інтересів він змушений звертатися до адвокатів та до суду, що є незвичним для нього проведенням свого часу; з вини відповідача він змушений витрачати свій вільний час не на організацію відпочинку та свого дозвілля, а на судовий спір з відповідачем.

Все перелічене вище, значно погіршило його звичний життєвий ритм, погіршило його загальне самопочуття та знизило загальний життєвий тонус, що завдало та продовжує завдавати йому додаткових моральних страждань. Для відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди, йому знадобляться значні додаткові витрати фізичних та духовних сил, а також додаткові майнові витрати, пов'язані із судовим процесом розгляду його позову.

Таким чином, виходячи з обгрунтувань, наведених вище, завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінюю на загальну суму 5000 (п'ять тисяч) гривень.

Згідно з довідкою розрахунку його середньої заробітної плати за період з 02.09.2014 р. по 03.12.2014 р. за № 1656, середньоденна заробітна плата з урахуванням підвищення на 15 % з 01.10.2014 р. для розрахунку склала 26 грн. 44 коп., сума нарахованої заробітної плати за вказаний період склала 13592 грн. 24 коп., обов'язкові утримання із заробітної плати: єдиний соціальний внесок (ЄСВ) в розмірі 3,6 % в сумі 489 грн. 31 коп., податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) в розмірі 15% на суму 1965 грн. 44 коп., військовий збір в розмірі 1,5% на суму 203 грн. 88 коп., заробітна плата до виплати - 10933 грн. 61 коп., що і є заборгованістю відповідача перед позивачем по заробітній платі, яку слід стягнути з відповідача згідно з його позовними вимогами.

На підставі викладеного вище та відповідно до вимог ст. 27, 31, 44 ЦПК України, позивач прохає:

1. Визнати незаконним та скасувати з підстав, викладених вище, наказ відповідача за № 238 від 28.08.2014 року про звільнення його з підприємства відповідача за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

2. Поновити його на підприємстві відповідача на посаді, яку він займав до звільнення - помічником машиніста екскаватора одноківшевого 5-го розряду дільниці гірничих робіт № 2 одноківшевих екскаваторів копальні № 7 філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН».

3. Стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за вимушений прогул в розмірі 13592 грн. 24 коп., з яких відповідачу слід утримати єдиний соціальний внесок в сумі 489 грн. 31 коп., податок на доходи фізичних осіб в сумі 1965 грн. 44 коп., військовий збір в сумі 203 грн. 88 коп.

4. Стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за завдану йому незаконними діями відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 (п'яти) тисяч грн.

5. Стягнути з відповідача на користь позивача всі зазнані ним судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи в суді.

В судове засідання позивач не з'явився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності, з участю його представника, адвоката ОСОБА_1, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с.58)

Разом з тим, раніше, в судовому засіданні, ОСОБА_3 надав пояснення, з яких витікає, що з 2012 р. він працює в філії Вільногірський ГМК ПрАТ «Кримський Титан» 21.08.2014 р. він перебував в м. Кривому Розі у родичів. В цей день йому слід було вийти на роботу у зміну з 09.00 годин. О 6 годині ранку він хотів виїхати на автомобілі, проте автомобіль не завівся, тому вирішив їхати мопедом («Дельта» чи «Альфа») зі своїм товаришем ОСОБА_5, який і керував мопедом. Проїхати слід було близько 200 км. Поблизу с. Новомалинівка Широківського району вони впали і він отримав травму ноги , із-за чого не міг нормально рухатися. Після чого перебував в АДРЕСА_1, належному його батькам. Швидку допомогу не викликали, про дорожню пригоду в міліцію не повідомляли. По телефону на роботу не міг повідомити про пригоду, оскільки телефон вийшов із ладу. 22.08.2014 р. ОСОБА_5 за його проханням поїхав на місце ДТП і найшов його телефон, який був справний. З цього телефону він близько 8-9 години 22.08.2014 р. повідомив свого керівника ОСОБА_6 про отриману травму. ОСОБА_6 сказав, що у нього буде прогул за 21.08.2014 р., що якщо не буде заяви про звільнення за згодою сторін, то буде звільнення за прогул. Це чув ОСОБА_5, який був з ним. 23.08.2014 р. він звернувся в Криворізьку міську лікарню № 17, де була заведена тимчасова медична картка. В лікарню його відвозив кум, ОСОБА_7. 26.08.2014 р. він звернувся до травматолога Вільногірської міської лікарні, і йому було оформлено лікарняний лист з 26.08.2014 р. по 12.09.2014 р. 28.08.2014 р. він розповів про всі обставини в.о. начальника ОСОБА_15, ОСОБА_16, який йому повідомив, що документи на його звільнення за прогул подані вище по інстанції, що нічого неможна змінити і запропонував написати заяву про звільнення за згодою сторін. Ніяких письмових пояснень він не надавав і таких пояснень від нього не вимагали. 28.08.2014 р. табельщиця повідомила йому, як написати заяву про звільнення, а також заяви про надання відпусток за свій рахунок за пропущені ним робочі зміни. Фактично, він не мав реального наміру звільнятися з роботи, оскільки має на утриманні дружину та трьох дітей, із яких двоє - їхні власні, а третя дитина перебуває під їх опікою, на роботі зауважень не було, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_1, який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позовні вимоги та їх обгрунтування підтримав в повному обсязі. З його пояснень витікає, що ОСОБА_3 був звільнений з роботи незаконно, оскільки на роботу не з'явився за поважних причин, отримавши травму ноги, що підтверджується медичною карткою та лікарняним листом, а також у нього не було вільного волевиявлення, оскільки він був введений в оману працівниками відповідача стосовно обставин звільнення. Звільнення було оформлено протягом одного дня, адміністрацією відповідача не були з'ясовані дійсні обставини неявки позивача на роботу. Показання свідків з боку відповідача слід оцінювати критично, оскільки дружина ОСОБА_3 показала, що комісія приходила до неї за місцем проживання 22.08.2014 р., а свідки стверджують, що це відбулося 26.08.2014 р., при цьому комісія будь-яких письмових документів стосовно факту відвідування не складала. ОСОБА_3 внаслідок введення в оману написав дві заяви про надання йому відпусток за власний рахунок, був ознайомлений з наказом про його звільнення ще до виходу цього наказу.

Представник відповідача, Савельєв С.Ф., який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. З його заперечень проти позову витікає, що ОСОБА_3 працював в філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан» по графіку позмінно і 21.08.2014 р. повинний був вийти у зміну з 09.00 годин, проте на роботу не вийшов, про причини невиходу не повідомив. Відповідно до встановленого на комбінаті порядку, було проведено комісійне відвідування ОСОБА_3 за місцем його проживання в АДРЕСА_2. Дружина ОСОБА_3 повідомила, що він знаходиться в м. Кривий Ріг, де конкретно не повідомила. Член комісії ОСОБА_6 додзвонився до ОСОБА_3, який повідомив, що буде звільнятися і що ця думка у нього виникла давно. Після цього ОСОБА_3 написав дві заяви про надання йому відпусток за власний рахунок за період з 21 по 31 серпня 2014 р. та заяву про звільнення за згодою сторін. До цього часу жодних документів, стосовно ДТП та звернення в лікарню 21 та 23 серпня 2014 р. позивач не надав. Той факт, що ОСОБА_3 отримав травму ноги саме 21.08.2014 р., він не визнає, оскільки докази стосовно цього факту не надані, позивач звернувся в лікарню лише 23.08.2014 р., в медичній картці запис про отримання травми 21.08.2014 р. зроблено зі слів самого позивача. Законом не заборонено звільнення працівника за згодою сторін під час перебування працівника на лікарняному.

Із показань свідка ОСОБА_8, дружини ОСОБА_3, витікає, що ОСОБА_3 поїхав у м. Кривий Ріг у вихідний день 18 чи 19 серпня 2014 р. і повинний був повернутися 20 чи 21 серпня 2014 р., для виходу на роботу, проте він не повернувся. По телефону з ним не було зв'язку. Додзвонилася тільки 22.08.2014 р. і чоловік повідомив, що отримав травму ноги 21.08.2014 р. внаслідок падіння з мопеду. З місця роботи чоловіка до неї приходили три чоловіка та жінка, які сказали, що чоловіка буде звільнено з роботи за прогул. Чоловік додому приїхав 25.08.2014 р. та повідомив, що не знав про те, що лікарняний лист можливо було оформити в іншому місті. Коли чоловік звернувся на роботу, щоб його поновили на роботі, йому повідомили, що тільки можуть звільнити за згодою сторін. Чоловік їй повідомив, що писав заяви про відпустки за власний рахунок та звільнення з роботи за згодою сторін, щоб не було запису в трудовій книжці про звільнення за прогули.

Із показань свідка ОСОБА_6, начальника Мотронівського кар'єру, витікає, що ОСОБА_3 працює в ГТП філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан» з травня 2013 р., до дисциплінарної та адміністративної відповідальності не притягувався, за півтора року підвищив робочий розряд з 3 по 5. 21.08.2014 р. ОСОБА_3 не з'явився на роботу у зміну з 09.00 год. до 21.00 год., в нічну зміну з 22 на 23. 08.2014 р. та після вихідних з 25.08.2014 р. Тому 26.08.2014 р. комісійно, він, з участю ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відвідали ОСОБА_3 за місцем його проживання. Його вдома не було, була сестра його дружини, яка викликала по телефону дружину. Дружина ОСОБА_3 повідомила, що не знає, де знаходиться її чоловік, припустила, що можливо в м. Кривому Розі у матері. 26.08.2014 р. близько 10.30-11.30 год. по телефону ОСОБА_3 повідомив, що буде звільнятися. Він йому нічого не відповів, оскільки зв'язок по телефону він відключив. 27.08.2014 р. ОСОБА_3 появився в Рудоуправлінні з пошкрябаним обличчям і на милицях, звертався до вищестоящого керівництва. В зв'язку з закінчення місяця потрібно було в пропущених робочих змінах ставити відмітки, що вони відпрацьовані, чи це були прогули. Вони пішли до табельщиці, де ОСОБА_3 написав заяви про відпустки за власний рахунок та заяву про звільнення за згодою сторін. Заяви складалися на бланках. Про лікарняний листок ОСОБА_3 не повідомляв і не пред'являв його.

Із показань свідка ОСОБА_10, заступника голови цехового комітету профспілки ГТП, витікає, що він особисто з ОСОБА_3 не знайомий. 26.08.2014 р. він у складі комісії з участю голови цехового комітету ОСОБА_9, начальника ГТП ОСОБА_6, табельщика ОСОБА_11 виїзжали за місцем проживання ОСОБА_3, щоб з'ясувати причину його неявки на роботу з 21.08.2014 р. Двері відкрила сестра дружини ОСОБА_3, яка викликала дружину. Дружина повідомила, що не знає, де знаходиться її чоловік, що по телефону він не відповідає, дзвінків від нього не було. Вона також дзвонила чоловікові в їх присутності. Акт про перевірку не складався, оскільки наступного дня ОСОБА_3 прийшов на роботу та звільнився.

Із показань свідка ОСОБА_11, табельщика, витікає, що вона знає ОСОБА_3 як працівника. ОСОБА_3 не з'являвся на роботу з 21.08.2014 р. по 26.08.2014 р. В складі комісії вона виїзжала за місцем проживання ОСОБА_3 Сестра його дружини та дружина не знали, де перебуває ОСОБА_3. 27.08.2014 р. ОСОБА_3 прийшов до старшого табельщика ОСОБА_12. Мова йшла про те, що він хоче звільнитися за згодою сторін. Вона надала бланки і він написав заяву про звільнення за згодою сторін. Чи складався акт комісії, вона не знає, його не підписувала. Старшими в комісії були ОСОБА_6 і ОСОБА_9.

Із показань свідка ОСОБА_12, старшого табельщика, витікає, що вона знає ОСОБА_3 як працівника. Зі слів начальника ГТП ОСОБА_6 їй відомо, що ОСОБА_3 не виходив на роботу з 21.08.2014 р. по 26.08.2014 р. за місцем проживання ОСОБА_3 виїзжала комісія в складі ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. Зі слів комісії їй відомо, що ОСОБА_3 вдома не було. 27.08.2014 р. в першій половині дня до неї прийшов ОСОБА_3 і сказав, що буде звільнятися за згодою сторін. Вона дала йому зразки заяви. Ніяких виправдувальних документів він не надавав і сказав, що їх не буде. За ті дні, що він не виходив на роботу, він попросив надати відпустку за свій рахунок. Заяву він писав в її присутності, вона надавала зразки заяви. Звільнився ОСОБА_3 з 01.09.2014 р. Відмітки в табелі про вихід на роботу робиться на підставі рапорту змінного майстра про вихід чи невихід працівника на роботу. За проханням ОСОБА_3 були внесені зміни до табеля. Директор ГТП ОСОБА_16 був в курсі цих подій.

Із показань свідка ОСОБА_13, табельщика, витікає, що вона знає ОСОБА_3 по роботі. 27.08.2014 р. ОСОБА_3 прийшов до табельщиків та повідомив, що прийшов звільнятися. На її запитання повідомив, що виправдувальних документів за 21-24 серпня 2014 р. немає. Щоб не було прогулів він написав заяву про відпустку за свій рахунок. Про прогули їй стало відомо 27.08.2014 від старшого табельщика ОСОБА_12 і начальника ОСОБА_6. Табель на ОСОБА_3 веде вона, проте сама була на лікарняному і табель вели інші табельщики. Табелі ведуться в електронному виді і паперовому. На паперовому табелі відмітки про прогули на ОСОБА_3 були зроблені олівцем. Ці відмітки вона видалила, коли було вирішене питання про звільнення ОСОБА_3, та поставила відмітки про відпустки за 21,22,23,25 серпня 2014 р. на підставі заяв ОСОБА_3 про відпустки з резолюцією директора про надання відпусток.

Із показань свідка ОСОБА_9, голови цехового комітету профспілки ГТП, витікає, що ОСОБА_3 він знає по роботі. 26.08.2014 р. від ОСОБА_6 йому стало відомо, що ОСОБА_3 з 21.08.2014 р. не виходить на роботу. Тому в складі комісії, він, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, виїхали за місцем проживання ОСОБА_3. Двері квартири відкрила сестра дружини ОСОБА_3. Коли викликали дружину ОСОБА_3, то вона повідомила, що не знає де знаходиться ОСОБА_3 протягом 3-4 днів. Стосовно поїздки складався акт, проте, коли ОСОБА_3 попросив звільнити його за згодою сторін, то акт в хід не пустили. 27.08.2014 р. ОСОБА_3 на милицях прийшов до нього на роботу та сказав, що буде писати заяву на звільнення, тому що немає виправдувальних документів. Він порадив йому підійти до табельщиків. Скарг від ОСОБА_3 до профспілки не надходило.

Вислухавши сторони та дослідивши надані у справі докази, в тому числі письмові документи, а саме:

копію медичної довідки № 148 від 15.09.2014 р. Криворізької міської лікарні № 17, згідно якої ОСОБА_3 23.08.2014 р. був на прийомі у лікаря травматолога; травму отримав 21.08.2014 р., упав з мотоцикла; діагноз: розрив зв'язок лівого гомілковостопного суглобу; проведено: рентген, огляд, гіпсова пов'язка; рекомендовано амбулаторне лікування за місцем проживання (а.с.4);

копію листка непрацездатності, виданого Вільногірською ЦМЛ на ім'я ОСОБА_3 на період з 26.08.2014 р. по 12.09.2014 р. (а.с.5);

копію трудової книжки на ім'я ОСОБА_3, в якій під записом № 15. від 01.09.2014 р. є відмітка: звільнений за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України, наказ № 238 від 28.08.2014 р. (а.с.6);

копію повідомлення філії Вільногірського ГМК ПрАТ Кримський Титан» на адресу ОСОБА_3 від 02.09.2014 р. з пропозицією прибути до відділу кадрів комбінату для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки (а.с.7);

копію довідки від 18.09.2014 р. про середню заробітну плату ОСОБА_3 за період з березня по серпень 2014 р. (а.с.8);

копію акта № 887 від 17.09.2014 р., складеного депутатом Вільногірської міської ради Шаповаловою О.П. з участю двох свідків про обстеження родини ОСОБА_3, згідно якого на утриманні ОСОБА_3 перебуває троє дітей - двоє власних і одна дитина під опікою (а.с.9);

копію аркушів паспорту громадянина України на ім'я ОСОБА_3, зареєстрованого за місцем проживання по АДРЕСА_2 (а.с. 10);

копію квитанції № 2014106 від 18.09.2014 р. про оплату ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_1 250.00 грн. за юридичну допомогу (а.с.12);

копію наказу № 238 від 28.08.2014 р. про звільнення ОСОБА_3, помічника машиніста екскаватора, з роботи по п.1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, з 01.09.2014 р. (а.с.39);

копію заяви ОСОБА_3 від 27.08.2014 р. про звільнення з роботи за згодою сторін з 01.09.2014 р. (а.с.41);

копію розпорядження по філії Вільногірського ГМК ПрАТ «Кримський Титан» від 28.08.2014 р. № 2600 про надання відпустки без збереження заробітної плати ряду працівників, в тому числі ОСОБА_3 на: 21,22,23,25,26,27,29,30,31, серпня 2014 р. (а.с.44-45);

копію заяви ОСОБА_3 про надання відпустки без збереження заробітної плати на 26, 27, 29, 30, 31, серпня 2014 р. (а.с.46);

копію заяви ОСОБА_3 про надання відпустки без збереження заробітної плати на 21, 22, 23, 25 серпня 2014 р. (а.с.47);

копію витягу із табелю обліку робочого часу ОСОБА_3 (а.с.48);

копію графіку змінності з зазначенням робочих змін помісячно (а.с.49);

копію списку працівників, ознайомлених з графіком змінності, в тому числі за порядковим номером 38 зазначений ОСОБА_3 (а.с.51-52);

довідку № 1656 про розрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_3 (а.с.78);

копію розпорядження від 09.08.2006 р. № 404 та копію наказу від 08.08.2006 р. № 357 про створення постійно діючої комісії для перевірок фактів захворювання працівників, місця їх перебування та дотримання установленого лікарем режиму на період тимчасової непрацездатності (а.с.79,80-83);

копію витягу із колективного договору на 2006 р., додатку № 2 « Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників» (а.с.84-89);

оригінал тимчасової медичної картки на ОСОБА_3, складеної в Криворізькій міській лікарні № 17, в якій , зокрема, зазначено запис травматолога: прийнятий по першому зверненню; травму отримав 21.08.2014 р. - упав з мотоцикла (зі слів хворого), побутова; не лікувався; діагноз: розрив зв'язок лівого гомілковостопного суглобу; 28.08.2014 р. на прийом не з'явився; 15.09.2014 р. видана довідка на вимогу хворого - та оцінивши зазначені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову немає, за їх недоведеністю, з наступних підстав.

ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з підприємством відповідача, працював по графіку змінності на посаді помічника машиніста екскаватора дільниці гірничих робіт № 2 копальні № 7 ГВ філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН», що підтверджується копією трудової книжки, копією наказу про звільнення з роботи ОСОБА_3 та визнається взаємно сторонами.

21.08.2014 р. ОСОБА_3 слід було вийти на роботу у зміну з 09.00 до 21.00 годин, проте він на роботу не з'явився, про причини неявки адміністрацію не повідомив, в день прибуття на роботу перебував в м. Кривому Розі, на відстані від місця роботи, близько 200 км., що підтверджується графіком роботи, показаннями свідків та взаємно визнається сторонами.

23.08.2014 р. ОСОБА_3 звернувся до Криворізької міської лікарні № 17, де повідомив, що отримав травму лівої ноги при падінні з мотоцикла 21.08.2014 р.; стосовно дати та обставин отримання травми позивач, окрім власних тверджень, ніяких інших доказів не надав, від допиту свідка ОСОБА_5, який начебто керував мотоциклом, з якого відбулося падіння, позивач та його представник відмовилися, від призначення відповідної судової медичної експертизи також відмовилися, в той час, як представник відповідача факт отримання ОСОБА_3 травми ноги, саме, 21.08.2014 р. не визнав.

Суд не приймає твердження сторони позивача, що внаслідок дій адміністрації відповідача ОСОБА_3 був введений в оману, стосовно надання за місцем роботи, виключно, лікарняного листа, як документа, що виправдовує його неявку на роботу 21, 22 і 23 серпня 2014 р., оскільки, фактично, ніяких інших медичних документів про звернення за медичною допомогою ОСОБА_3 21 та 22 серпня 2014 р. немає; з чого логічно витікає висновок про наявність реального особистого бажання ОСОБА_3 звільнитися з роботи за згодою сторін, а не за прогули, щоб попередити в майбутньому можливі складнощі в працевлаштуванні.

Те, що адміністрація підприємства повідомила ОСОБА_3 про можливість його звільнення з роботи за згодою сторін, щоб уникнути запису в трудовій книжці про звільнення за прогули, суд не вважає такою обставиною, що вводила ОСОБА_3 в оману, оскільки йому були відомі реальні обставини, стосовно відсутності у нього доказів про наявність поважних причин його неявки на роботу 21 та 22-23 серпня 2014 р.

Суд не вважає факти внесення працівниками відповідача за погодженням з керівництвом змін до табелю виходу на роботу ОСОБА_3 та написання ним заяв заднім числом про надання відпусток без збереження заробітної плати за пропущені робочі дні, такими, що можуть бути підставою, з врахуванням всіх інших обставин, для визнання його звільнення з роботи за згодою сторін незаконною, оскільки адміністрація діяла в інтересах працівника і на його прохання, при цьому будь-яких порушень його трудових прав не відбулося.

Враховуючи всі обставини, суд доходить висновку, що ОСОБА_3, подаючи заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, діяв відповідно до свого особистого вільного волевиявлення, а не під тиском адміністрації підприємства відповідача, яка в свою чергу, надаючи згоду на звільнення позивача з роботи за згодою сторін, діяла в межах трудового законодавства та в інтересах позивача, не порушуючи його трудових прав.

Суд розглядає справу в межах позовних вимог, з врахуванням наданих сторонами доказів на підтвердження чи спростування тих чи інших обставин, тому твердження щодо інших порушень, яких начебто було допущено адміністрацією підприємства відповідача, суд не приймає за їх недоведеністю, та в зв'язку з тим, що вони не мають значення для вирішення даного трудового спору.

Таким чином, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, за недоведеності факту незаконного звільнення позивача з роботи, факту порушення трудових прав позивача та заподіяння йому цим моральної шкоди, за відсутності підстав для його поновлення на роботі та виплати йому компенсації за вимушений прогул.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, п. 1, ч.1, ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати у справі, в виді судового збору за немайнові вимоги - 243.60 грн. та за майнові вимоги - 243.60 грн., в задоволенні яких відмовлено, слід покласти за рахунок Державного бюджету України; судові витрати, в виді оплати позивачем юридичної допомоги адвоката ОСОБА_1 в сумі - 250.00 грн., слід покласти на позивача, ОСОБА_3.

На підставі викладеного та ст.ст. 3, 4, 11, 16, 22, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 1-4, 5-1, 21, 22, 23, 36, 47, 84, 221, 233, 235, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

1. Відмовити у визнанні незаконним та у скасуванні, з підстав, викладених в позові, наказу філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський Титан» за № 238 від 28.08.2014 року про звільнення ОСОБА_3 з зазначеного підприємства за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.

2. Відмовити у поновленні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., уродженця с. Новомалинівка, Широківського району, Дніпропетровської області, ІПН № НОМЕР_1, зареєстрованого за місцем проживання по АДРЕСА_2, Дніпропетровської області, на посаді помічника машиніста екскаватора одноківшевого 5-го розряду дільниці гірничих робіт № 2 одноківшевих екскаваторів копальні № 7 філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський Титан», яку він займав до звільнення.

3. Відмовити у стягненні з Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан», , юридична адреса: 01601, м. Київ, Печерський район, вул. Мечникова, буд. 2, літера А, (в особі філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський Титан», і/к 33173973, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1.), на користь ОСОБА_3 компенсації за вимушений прогул в розмірі - 13592 грн. 24 коп., з утриманням з цієї суми єдиного соціального внеску в сумі 489 грн. 31 коп., податку на доходи фізичних осіб в сумі 1965 грн. 44 коп., військового збору в сумі 203 грн. 88 коп.

4. Відмовити у стягненні з Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан», (в особі філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський Титан»), на користь ОСОБА_3 компенсації за завдану йому незаконними діями відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 (п'яти) тисяч грн.

Судові витрати у справі, в виді судового збору за немайнові вимоги - 243.60 грн. та за майнові вимоги - 243.60 грн., в задоволенні яких відмовлено, покласти за рахунок Державного бюджету України.

Судові витрати, в виді оплати позивачем юридичної допомоги адвоката ОСОБА_1 в сумі - 250.00 грн., покласти на позивача, ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал