№ 308/5926/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Турецька Я.П.

за участі

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 09.02.2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом - №04. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через постійні суперечки та сварки. Позивач зазначає, що відповідач постійно покидав сімю, вчиняв сварки, матеріально сімю не забезпечував. Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та їх дитини. Позивач вказує на те, що їх донька знаходиться повністю на її утриманні, відповідач працює неофіційно, отримуваний ним дохід повністю витрачає на свої потреби. Відповідач , жодної участі в утриманні дитини не приймає, ухиляється від її утримання, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконує, ухиляється від своїх батьківських обовязків, не дбає про матеріальне забезпечення дитини. З посиланням на викладене, а також на норми ст.ст.104,105,110,112,180,181,182,183,184 СК України, позивач просить суд ухвалити рішення , яким шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвати, доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати разом з позивачем та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1200 гривень щомісячно починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснила суду, що спільне життя у них не склалось через постійні суперечки. Відповідач матеріально не забезпечував сімю. Вказала, що з травня 2015 року вони спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач пояснила, що вона працює викладачем та має заробітну плату в розмірі 2500 гривень. Вказує на те, що відповідач не має інших дітей, непрацездатних членів сімї на утриманні та за станом здоровя є працездатним.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 09.02.2013 року у виконавчому комітеті Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом - №04, що стверджується свідоцтвом про шлюб виданим виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, серії І-ФМ №096537 від 09.02.2013 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.4/

У даному шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 8/.

Як встановлено судом, неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з позивачем, що стверджується даними довідки №1887 виданою 02.07.2015 року КП ЖРЕР №5./а.с.15/

Шлюбні відносини між подружжям припинені з травня 2015 року.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує,що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Основною причиною припинення сімейних відносин є постійні сварки між подружжям.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки ОСОБА_3, 28.06.2013року народження.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2015 рік затверджено на 2015 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 вересня - 1167 гривень ; на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 вересня - 1455 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема в судовому засіданні позивачем стверджено , що відповідач не має інших дітей на утриманні, та не має на утриманні непрацездатних осіб, за станом здоров'я спроможний платити аліменти на утримання дитини, працює неофіційно, має нерегулярний дохід.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1200,00 гривень щомісячно, може покласти відповідача в скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 25.05.2015 року аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати.

Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів, підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір за подання заяви про розірвання шлюбу у розмірі 243 грн. 60 коп.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", то із ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , ст.ст. 105, 110,112, 180, 181, 182 ,184 Сімейного Кодексу України, Закон України «Про охорону дитинства» суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 09.02.2013 року у виконавчому комітеті Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом - №04 розірвати.

Неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати разом з матірю - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, та фактично проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого нею суми судового збору в розмірі 243,60 грн.(двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 487,20 грн.(чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4