УХВАЛА

04.11.2015 року Провадження №6/425/115/15

Справа №425/4036/15-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_1, 03 листопада 2015 року звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із поданням, яким просила тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, шляхом заборони перетинання кордону України до виконання своїх зобовязань, покладених на неї рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання синів: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та Нікіти ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 18 липня 2011 року до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до 01 січня 2013 року.

До початку проведення судового засідання, державний виконавець подала заяву, якою просила розглянути подання без її участі (а.с.20).

Зважаючи на це, в силу положень частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а подання розглядалось на підставі поданих державним виконавцем документів.

З огляду на зміст подання державного виконавця, на її думку, воно підлягає задоволенню у звязку з тим, що нею вжито усіх заходів з примусового виконання рішення суду, але воно залишається не виконаним через те, що боржник свідомо ухиляється від його виконання, а за даними прикордонної служби, згідно відомостей про перетинання державного кордону, виявлено, що боржник взагалі виїхав за межі України.

На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідно до них застосував такі норми матеріального і процесуального права:

Рубіжанським міським судом Луганської області, на виконання прийнятого ним рішення, 18 лютого 2013 року було видано виконавчий лист у справі № 2-836/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 18 липня 2011 року до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до 01 січня 2013 року (а.с.15).

На підставі вказаного виконавчого листа, державним виконавцем ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_6, постановою від 25 лютого 2013 року, було відкрито виконавче провадження № 36951844. Копію вказаної постанови, виконавець надіслав на адресу боржника, що була вказана у виконавчому листі (а.с.6).

Вісімнадцятого грудня 2014 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_7, був накладений арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику та оголошено заборону на його відчуження (а.с.28).

Чотирнадцятого жовтня 2014 року до відділу ДВС Рубіжанського МУЮ надійшла заява від стягувача, якою стягувач повідомив адресу тимчасового проживання боржника (Швейцарія, Wuhrstrasse 2a, 8580 Amriswil (а.с. 6, зворотній бік).

На вказану адресу державним виконавцем на імя ОСОБА_2 було надіслано поштове відправлення, яке було отриманно нею 07 січня 2015 року, що підтверджується підписом у рекомендованому повідомленні поштового відправлення (а.с.10).

У березні 2015 року державним виконавцем зясовано, що за боржником зареєстрованих транспортних засобів, сільськогосподарської та тракторної техніки не має (а.с.12, зворотній бік); за даними Пенсійного фонду України, інформація про роботу боржника за трудовими та цивільно-правовими договорами, як і інформація про отримані доходи з податкової служби відсутня (а.с.11,12).

Також державним виконавцем 29 квітня 2015 року було складено акт про те, що боржник за адресою, вказаною у виконавчому листі, не проживає (а.с.13).

Вісімнадцятого серпня 2015 року, державний виконавець з Держприкордонслужби отримав відомості про перетинання ОСОБА_2 27 січня 2013 року та 21 грудня 2014 року державного кордону України.

А 03 листопада 2015 року, державний виконавець Єрешко Тетяна Миколаївна за погодженням із начальником відділу ДВС Рубіжанського міського управління юстиції звернулась із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу (а.с.2-5).

Із встановлених обставин вбачається, що у звязку із невиконанням ОСОБА_2 зобовязання, покладеного на неї судовим рішенням, державний виконавець вважає, що його слід тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України.

Відповідно до положень частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який було ратифіковано Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, і які передбачені законом.

Отже, право на свободу пересування не є абсолютним і може бути обмежено, але виключно для досягнення мети и з тих підстав, що передбачені національним законом.

В Україні, законом який визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України є Закон України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року №3857-XII, статтею 6 якого визначені підстави за наявності яких громадянинові, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Однією з таких підстав, виходячи з пункту пятого частини першої вказаної статті, є ухилення громадянина України від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань за таким рішенням.

Право державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника громадянина України у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, саме за наявності такої підстави, встановлено пунктом вісімнадцятим частини третьої статті 11 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-XIV, а також підпунктом 11.1. Розділу XI Інструкції з організації примусового виконання рішення, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5.

Відповідно до положень частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Зважаючи на це, саме державний виконавець, який звертається із поданням про тимчасове обмеження боржника громадянина України, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, повинен довести не тільки факт не виконання боржником зобовязання, покладеного на нього судовим рішенням, а й факт ухилення боржника від виконання такого зобовязання.

Оцінюючи доводи державного виконавця, що викладені ним у поданні, у сукупності із наданими ним доказами у тому числі зважаючи на опис усіх матеріалів виконавчого провадження, який надав виконавець, суд вважає, що виконавець зміг довести тільки факт того, що боржник і досі має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 14726 гривень 54 копійки. Однак сам по собі, цей факт свідчить лише про невиконання боржником зобов'язання покладеного на нього судовим рішенням, але не свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання такого зобовязання.

Звичайно, суд враховує те, що державним виконавцем зібрані відомості про відсутність офіційних даних про доходи боржника на території України, його місця роботи, зареєстрованих прав на рухоме майно, але все це само по собі не може свідчити про те, що боржник таким чином ухиляється від виконання обов`язку за рішенням суду. Тим більше, що стягувач ще у жовтні 2014 року повідомив державного виконавця про те, що боржник проживає за межами України (а.с.6).

А тут суд бере до уваги те, що матеріали цивільної справи №2-836/11 (при розгляді якої тільки апеляційним судом було постановлено судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів) та матеріали виконавчого провадження №36951844 (опис яких було надано державним виконавцем), які були досліджені судом, не містять будь-яких доказів які б підтвердили обізнаність боржника про існування судового рішення, яким на нього покладено зобов`язання із сплати аліментів.

Доказів обізнаності боржника про таке судове рішення чи про відкрите виконавче провадження з його примусового виконання державний виконавець також не надав.

Суд дивує, що державний виконавець отримавши інформацію про місце проживання боржника за межами України не повідомив останнього про наявність відкритого виконавчого провадження, обов`язок покалдений на боржника судовим рішенням та способи і порядок його виконання.

Суд уважно ознайомився з доводами державного виконавця в тій частині, що ним було відправлено на адресу боржника у Швейцарії і отримано останнім довідку-розрахунок заборгованості по аліментах (а.с.20-21), однак надані державним виконавцем докази цього факту (а.с.10 - поштове відправлення та квитанція), нажаль, не дають можливості однозначно ідентифікувати зміст відправленого та отриманого боржником відправлення. А доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Суд допускає те, що державний виконавець міг відправити, а боржник отримати саме довідку-розрахунок на чому наполягає державний виконавець, однак зміст відомостей наданої копії розрахунку (а.с. 21) не дає можливості однозначно встановити суд, який виніс судове рішення про стягнення аліментів з боржника, суд, який видав виконавчий лист, реквізити судового рішення, яким на боржника покладено обов`язок сплати аліментів. У довідці-розрахуку відсутні будь-які відомості про наявність виконавчого провадження, орган, який його порушив (його адреса, телефони), способи чи порядок виконання судового рішення. Довідка-розрахунок взагалі складена як документ інформаційного характеру, а з огляду на підпис, однозначно встановити начальник якого відділу його підписав неможливо.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що державний виконавець звернувся до суду передчасно, оскільки не повідомив боржника у порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" про наявність виконавчого провадження та обов`язок сплати аліментів.

Однак, на думку суду, у випадку належного повідомлення державним виконавцем боржника про наявність виконавчого провадження і обов`язок сплатити аліменти у конкретному розмірі, на підставі рішення суду та не здійснення боржником будь-яких активних дій спрямованих на виконання свого обов`язку може бути підставою для подачі нового подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Але за з`ясованих судом обставин, подання державного виконавця Єрешко Тетяни Миколаївни про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, задоволенню не підлягає.

Такого висновку суд дійшов у тому числі й з огляду на узагальнення Верховного Суду України з приводу практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а також практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, керуючись статтями 15,18,57,158-196,208-210,212,223,377? Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.С. Коваленко