У Х В А Л А

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 08 липня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю її автомобіля марки Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та тягача марки ЗІЛ ММЗ 4502, державний номерний знак НОМЕР_2, застрахованого у приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), з причепом марки Фермер, державний номерний знак НОМЕР_3, застрахованим у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка»), під керуванням ОСОБА_4 У результаті ДТП належний їй автомобіль зазнав механічних ушкоджень на загальну суму 57 406 грн. 94 коп. Постановою Ковпаківського районного суду м. Сум від 30 жовтня 2014 року винним у ДТП визнано ОСОБА_4

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування у розмірі 50 тис. грн. та з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 7 406 грн. 94 коп.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 50 тис. грн. відшкодування шкоди та 500 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7 406 грн. 94 коп. шкоди та 74 грн. 06 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2015 року рішення районного суду змінено. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 46 490 грн. відшкодування шкоди та 494 грн. 90 коп. судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7 916 грн. 94 коп. відшкодування шкоди та 79 грн. 17 коп. судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що страхове відшкодування має бути виплачене за рахунок страховика тягача, оскільки причеп, який став причиною ДТП, під час руху знаходився у з'єднанні з тягачем, хоча перед ДТП і від'єднався від нього.

Змінюючи рішення районного суду в частині визначення розміру страхового відшкодування, апеляційний суд погодився із його висновком про стягнення страхового відшкодування із ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», оскільки причеп був приведений в рух застрахованим тягачем, і після від'єднання від нього продовжив рух за інерцією, що й призвело до ДТП.

Проте повністю з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 08 липня 2014 року сталася ДТП за участю автомобіля марки Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 та знаходився під керуванням ОСОБА_5, та застрахованого у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» тягача марки ЗІЛ ММЗ 4502, державний номерний знак НОМЕР_2, із застрахованим у ПрАТ «СК «Уніка» причепом марки Фермер, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4

У результаті ДТП належний ОСОБА_3 автомобіль зазнав механічних ушкоджень на загальну суму 57 406 грн. 94 коп.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Сум від 30 жовтня 2014 року винним у ДТП визнано ОСОБА_4

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що матеріальна шкода їй не відшкодована, страхове відшкодування не виплачене.

Суди дійшли передчасного висновку про покладення на ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» обов'язку з виплати страхового відшкодування позивачеві з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з абз. 2 п. 36.3 ст. 36 указаного Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з'єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача.

З системного аналізу наведених норм Закону можна дійти висновку про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку з виплати страхового відшкодування у страховика тягача є перебування причепа і тягача у з'єднанні між собою безпосередньо у момент ДТП.

Суди, встановивши, що у момент ДТП причеп та тягач у з'єднанні не перебували, наведеного не врахували та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дали належної оцінки твердженням ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про те, що належним відповідачем, з якого має бути стягнуте страхове відшкодування, є ПрАТ «СК «Уніка», в якій застрахований причеп.

Також суди не врахували того, що відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, зокрема, інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

Згідно з п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав оцінки розписці, складеній ОСОБА_5 про отримання від ОСОБА_4 для передачі ОСОБА_3 20 тис. грн. на ремонт транспортного засобу (а.с. 137), проте ОСОБА_3 у заяві до спраховика цей факт не зазначила, (а.с. 136).

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Крім того, у ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Отже, уточнення позову може відбуватися виключно шляхом подання письмової заяви, проте суди зазначеного не врахували та взяли за основу своїх рішень уточнення позовних вимог, які ОСОБА_3 висловила усно, не подавши відповідної заяви, тобто порушили наведені вище норми процесуального законодавства та вийшли за межі позовних вимог.

Також у порушення вимог п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суди не вирішили питання про залучення до участі у справі у порядку, передбаченому ЦПК України ОСОБА_5, який був безпосереднім володільцем автомобіля у момент ДТП, отримував від ОСОБА_4 грошові кошти на відшкодування шкоди і рішення суду впливає на його права та обов'язки.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська