АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6560/15 Справа № 201/5532/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н.В. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В. Лазаряна про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 04.01.2013р. №12, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В. Лазаряна про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 04.01.2013р. №12.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В.Лазаряна про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 04.01.2013р. № 12 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року та на ухвали від 02 червня 2015 року , які відповідно до ст.293 ЦПК України не оскаржуються окремо від рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Згідно ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV КЗпП України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання, чи є пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайсуду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є доцентом, кандидатом юридичних наук.

Працював у ДНУЗТ ім. академіка В.Лазаряна з 01.03.2010 р. по 31.01.2013 р. на умовах строкового договору, а з 01.02.2013р. по 31.08.2013р. на умовах контракту № 101-09-11.

23.04.2013 року начальник відділу кадрів ДНУЗТ ім. Академіка В.Лазаряна довів до відома позивача,що дія контракту закінчується 31.08.2013 р. і його було звільнено у зв'язку із закінченням терміну дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, що посвідчується відповідними наказами університету.

Наказом ректору університету від 04.01.2013р. № 12 «Про низьку виконавчу дисципліну доцента кафедри «Економічна теорія» ОСОБА_2.» (а.с. № 89) позивачу оголошено догану за невиконання посадових обов'язків, вимог нормативно-правових актів щодо організації праці та навчального процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний наказ прийнято відповідачем 04.01.2013р. Позивач ОСОБА_2 пояснив в суді першої інтанції, що отримав його через 10 днів після прийняття, про що розписався у відповідній книзі у відділі кадрів університету.(а.с.141 на звороті)

Позивач зазначав в поясненнях, що отримав його через десять днів після прийняття (отже 14-15 січня 2013р.), потім оскаржив його до КТС, яка винесла своє рішення 12.04.2013р. не на його користь і це рішення він отримав 30.04.2013р., після чого направив в суд у травні 2013р. поштою свою позовну заяву .

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що тримісячний термін для оскарження наказу № 12 від 04.01.2013р. у позивача був з 14-15 січня 2013 р. по відповідні дати квітня 2013р., між тим позов до суду ОСОБА_2 відправив поштою тільки 07.05.2013р. і надійшов він до суду 15.05.2013р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач (який до речі має вищу юридичну освіту, має вчене звання та викладав правові дисципліни, в тому числі трудове право - а.с. № 82-85, 88, 103), клопотання про поновлення строку звернення до суду подавати не забажав, оскільки вважає, що не пропустив тримісячного строку звернення до суду, так як оскаржував наказ до комісії з розгляду трудових спорів університету, що, на його думку, продовжило строки звернення до суду аж до закінчення вирішення спору комісією.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Строки, що встановлені ст. 233 КЗпП, не перериваються і не призупиняються але вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин відповідно до ст.234 КЗпП України.

Позивач не заявляв клопотання про поновлення пропущеного тримісячного строку звернення до суду , а тому за відсутності клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, враховуючи правила ст. 267 ЦК України, ст. 233 КЗпП України, роз'яснення п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» щодо застосування строків позовної даності незалежно від заяви про таке, суд першої інстанції правомірно застосував ці строки, що є наслідком відмови у позові.

Щодо оскарження ухвал Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року : про відмову у об'єднанні справ та про залишення без розгляду доповнень до позовних вимог в апеляційній скарзі на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року.

Колегія суддів вважає,що суд першої інстанції правомірно відмовив в об'єднанні справ,оскільки вони знаходяться на розгляді у інших суддів та не пов'язані з вимогами по спірній справі і обґрунтовано залишив без розгляду доповнення до позову відповідно до п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича