САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/4855/15-ц
Провадження № 2/206/1319/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., за участю секретаря Щербини Є.С., представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі ОСОБА_1 міської ради про визначення часток у спільному сумісному майні та визнання права власності , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом в якому просила, визначити, що їй та її чоловікові квартира АДРЕСА_1 належала в рівних долях, по ? частині відповідно, визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.1994 року належить квартира АДРЕСА_1. Дана квартира була придбана нею у період перебування у шлюбі з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Вона є єдиною спадкоємицею за законом першої черги та такою, що фактично прийняла спадщину. У цьому році вона вирішила продати належну їй квартиру. При зверненні до нотаріальної контори з'ясувалося, що нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину, у зв'язку з тим що не визначено частку, що належала померлому в майні, яка знаходиться у спільній сумісній власності та відсутня реєстрація за померлим на цю частку. Під час купівлі спірної квартири та пізніше між нею та її покійним чоловіком не було ніякої угоди щодо користування, чи розпорядження нею. Вона не може розпорядитися своєю власністю у зв'язку з тим, що зазначена квартира була придбана нею підчас перебування у шлюбі, і таким чином дана квартира вважається спільною сумісною власністю подружжя, тому вона вимушена звернутися до суду з дійсним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала за наведених в позовній заяві обставин та підстав. Просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що позивач і так є власником спірної квартири, тому визнання за нею права власності на 1/2 частину цієї квартири в порядку спадкування є недоцільним.

Третя особа восьма ОСОБА_1 державна нотаріальна контора про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, заперечень проти позовних вимог не має.

Суд заслухав пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 12 квітня 1961 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений шлюб (а.с.12).

За час шлюбу з ОСОБА_5, позивач придбала квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за №І-980 та посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_6 (а.с.5,6).

Відповідно до ст.22 КпШС УРСР, яка діяла на час виникнення спільної сумісної власності, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_5 помер (а.с.12).

Отже, зазначені фактичні дані містять інформацію, яка свідчить про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і за положеннями ст.22 КпШС УРСР позивач ОСОБА_4 мала рівні з чоловіком ОСОБА_5 права щодо володіння, користування і розпорядження цим майном і частки подружжя у якому є рівними, а саме за життя частка ОСОБА_5 становила ? , а належна ОСОБА_4 частка становить ? .

Як вбачається з встановлених судом обставин справи спадковим майном після смерті ОСОБА_5 є ? частина квартири за АДРЕСА_1

Відповідно ч 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Спадкоємцем померлого ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_4

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно копії паспорта позивача вона з 30 травня 1994 року проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, тому відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР вона є такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка.

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18 серпня 2015 року - відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартини, яка знаходиться за АДРЕСА_1 після чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки за життя спадкодавець не виділив свою ? частину квартири і не зареєстрував в органах державної реєстрації прав власності.

За змістом статті 524 ЦК Української РСР, яка була чинна на час смерті ОСОБА_5 спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 -535 ЦК Української РСР.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", з відповідними змінами і доповненнями, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до ч 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка у відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за нею права власності, в порядку спадкування за законом, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

Крім того, відсутність факту державної реєстрації права власності спадкодавця і, відповідно, витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, перешкоджає позивачці оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Отже, в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право позивачка не може.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 - задовольнити .

Визнати, що за життя частка ОСОБА_5 становила ? квартири АДРЕСА_1, а належна ОСОБА_4 частка становить ? квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко