Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1083/15 Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: районна адміністрація по Комунарському району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування жилим приміщенням.

В позовній заяві зазначала, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині, належить квартира АДРЕСА_1.

Квартира складається з двох кімнат: кімнати №6, площею 10,4 кв.м., кімнати №7, площею 17,5 кв.м., загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., кімнати ізольовані.

Приймаючи до уваги житлову площу квартири - 27,9 кв.м., на долю кожного зі співвласників припадає 13,45 кв.м. жилої площі, тобто, у випадку виділення відповідачу ізольованої кімнати - № 1 площею 10,4 кв.м., відповідач має право на компенсацію їй за 3,05 кв.м.

Згода з приводу порядку користування квартирою між нею та відповідачем відсутня.

На теперішній час відповідач користується всією квартирою, а до кімнати № 2 площею 17,5 кв.м. доступ обмежено, так як відповідач встановила замок на вхідні двері квартири та ключ позивачу не надала.

Таким чином, вона не має змоги потрапити до неї з причини заміни замка.

Добровільно визначити порядок користування квартирою неможливо, через небажання відповідача.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1: виділити їй у користування кімнату № 7, площею 17,5 кв.м; відповідачу кімнату № 6, площею 10,4 кв.м, допоміжні приміщення: коридор №1, площею 8,3 кв.м., кухню №4, площею 8,6 кв.м., ванну кімнату №2, площею 2,0 кв.м., туалет №3, площею 1,0 кв.м., комору №5, площею 1,3 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників; усунути перешкоди в користування власністю, а саме: зобов'язати відповідача надати їй комплект ключів від вхідних дверей в спірну квартиру та також не чинити перешкод у вселенні та користуванні кімнатою площею 17,5 кв.м. в квартирі, вселити її до кімнати площею 17,5 кв.м., та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого - Орган опіки та піклування районної адміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2014 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року задовольнити частково.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками:

- виділено ОСОБА_4 у користування кімнату №6, площею 10,4 кв.м.;

- виділено ОСОБА_3 у користування кімнату №7. площею 17,5 кв.м. і балкон, площею 0,9 кв.м.;

- допоміжні приміщення: коридор №1, площею 8,3 кв.м., кухню №4, площею 8,6 кв.м.. ванну кімнату №2, площею 2,0 кв.м., туалет №3, площею 1,0 кв.м., комору №5, площею 1,3 кв.м. залишено у загальному користуванні співвласників.

Вселено ОСОБА_4 у кімнату №6. площею 10,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 користуватися кімнатою №6. площею 10,4 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 один комплект ключів від вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 121 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, ураховуючи норми ст.ст. 27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Позивач, відповідно до ст. ст. 31, 119 ЦПК України, не змінювала та не уточнювала позовні вимоги.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_5 просила встановити порядок користування спільною власністю - квартирою АДРЕСА_1 і пропонувала варіант за яким їй у користування просила виділити кімнату площею 17,5 кв.м., а відповідачці ОСОБА_3 виділити у користування кімнату площею 10,4 кв.м.

При розгляді даної справи судом була проведена будівельно - технічна експертиза за висновком якої експерт зазначив, що площі внутрішніх помешкань квартири АДРЕСА_1 ( кімнати площею 17,5 кв.м і 10,4 кв.м) не дозволяють запропонувати на розгляд суду варіанти порядку користування квартирою у відповідності з ідеальними долями співвласників і тому запропоновано варіант порядку користування квартирою з відступом від ідеальних часток співвласників.

Вирішуючи даний спір суд не врахував, що запропонований позивачем та експертом порядок користування спірною квартирою неможливий без істотного ущемлення інтересів сторін у відповідності з розмірами їх ідеальних часток у спільній частковій власності.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги позивача і самостійно у порушення вимог ст. 31 ЦПК України змінив позовні вимоги і встановив порядок користування квартирою за яким позивачу виділив у користування кімнату площею 10,4 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 кімнату площею 17,5 кв.м.

Згідно роз"яснень п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосування положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов"язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого.

Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об"єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

При цьому само по собі заперечення співвласника проти вселення іншого співвласника та відсутність можливості у останнього самостійно, без звернення до співвласника, реалізувати свої права (відсутність ключів від приміщення, вчинення скандалів, заміна замків, дверей тощо) при відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції визнала той факт, що позивач ОСОБА_4 не має ключів від спірної квартири і тому не має вільного доступу до квартири. При цьому сторони також визнавали, що між позивачкою та ОСОБА_3 тривалий час існують неприязні стосунки, якими відповідач і обгрунтовує свої запереченни проти вселення ОСОБА_4 до спірної квартири.

Вселяючи позивача ОСОБА_4 в кімнату № 6 квартири АДРЕСА_1 суд не врахував, що як власник ? частини квартири вона має право користуватися приміщеннями в квартирі, які суд залишив у загальному користуванні, а саме коридором, кухнею, туалетом. За вказаних обставин ОСОБА_4, як власник ? частини квартири підлягає вселенню в квартиру АДРЕСА_1.

Колегія враховує, що оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник, у даному випадку ОСОБА_4, на підставі ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення до спірної квартири, що відповідає ст. 16 ЦК України і є способом, що відповідає встановленому порушенню.

Доводи відповідача щодо неможливості вселення ОСОБА_4 до спірної квартири з підстав того, що позивачка забезпечена іншим житлом, не є переконливими, оскільки як визначено ч.6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання, а відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України місце проживання власника та місцезнаходження майна за зміст права власності не впливають.

Тому рішення суду першої інстанції щодо встановлення порядку користування спірною квартирою підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. Вказане не перешкоджає позивачеві звернутись до суду з позовом запропонувавши встановлення порядку користування з дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною кожному часткою у цій квартирі. В частині вселення позивача в кімнату 10,4 кв.м. рішення також підлягає скасуванню з ухваленням рішення про вселення позивача в квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року в цій справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, про визначення порядку користування квартирою, та зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_5 в користуванні кімнатою 10,4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 - скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками - відмовити.

Рішення щодо вселення ОСОБА_4 в кімнату площею 10,4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 скасувати і в задоволенні такої вимоги відмовити. Вказавши в резолютивній частині рішення вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: