АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи - Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3, про усунення перешкод у здійсненні права власності, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_3, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_2, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що за договором купівлі-продажу житлового будинку він є власником буд. АДРЕСА_1, а згідно державного акту він є власником земельної ділянки площею 0,10 га в АДРЕСА_1. Користувачами суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які незаконно захопили частину належної йому земельної ділянки, чим позбавили його права володіти та розпоряджатися належним йому майном і своїми неправомірними діями завдали моральної шкоди. В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги і просив постановити судове рішення, яким: 1. Зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права власності та користування земельною ділянкою шляхом: 1.1. визнання за ОСОБА_4 права користування спірною земельною ділянкою розміром 17,0 кв.м., яка примикає до земельної ділянки, що належить ОСОБА_4 на праві власності, і межує з земельною ділянкою, якою користуються відповідачі, та одна із меж виходить до АДРЕСА_1. відновлення стану спірної земельної ділянки в розмірі 61,05 кв.м. та знесення споруд, що розташовані на ній, власними силами відповідачів або за їхні кошти; 1.3. встановлення твердих меж земельних ділянок та встановлення відповідних межових знаків; 2. Заборонити ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняти в подальшому будь-які протиправні дії стосовно ОСОБА_4 та належного йому майна, зокрема, направлені на незаконне захоплення належної йому земельної ділянки; 3. Стягнути солідарно з відповідачів витрати понесені за топо-геозедичні роботи та роботи по нанесенню межі в сумі 2746 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 52 500 грн.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. Зазначала, що вона разом з ОСОБА_3 є землекористувачами земельної ділянки площею 0,1776 га по АДРЕСА_2 як співвласники житлового будинку розташованого на цій ділянці. Стверджувала, що ОСОБА_4, порушуючи встановлені містобудівельні норми проектування і планування забудови, самочинно будує по АДРЕСА_1 трьохповерховий будинок та гараж-СТО, гараж-СТО ним побудовано впритул до гаражу по АДРЕСА_1 (ОСОБА_2, під час незаконного будівництва гаража-СТО ОСОБА_4 було захоплено 1,77 м землі по лінії межі по АДРЕСА_2, площа захопленої земельної ділянки становить 18,0 кв. м, тому позивачка (ОСОБА_2 вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд: 1) Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні нею права власності відносно належного їй майна, розташованого по АДРЕСА_2, а саме: власними силами або за кошти відповідача здійснити знесення незаконно побудованого гаража-СТО на землі, захопленій у садиби по АДРЕСА_2 - перенесення стіни гаража-СТО до відстані не менше 1,0 м до межі сусідньої ділянки по АДРЕСА_2 від найбільш виступної конструкції стіни; 2) Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити захоплену ним частину земельної ділянки площею 18,0 кв. м по АДРЕСА_2 під час незаконного будівництва гаража-СТО, а саме: від т.4 до т.57а, від т.57а до бетонної стіни, побудованої ОСОБА_4 впритул до гаражу ОСОБА_2, від бетонної стіни, побудованої ОСОБА_4 впритул до гаражу ОСОБА_2, до т.4 - згідно обрису меж земельної ділянки по АДРЕСА_2; 3) Зобов'язати ОСОБА_4 за власні кошти привести у відповідність з архітектурно-планувальним завданням висоту будинку по АДРЕСА_1 до малоповерхової забудови площею до 200 кв. м; 4) Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2911,20 грн. - понесені позивачкою витрати за виготовлення топоплану масштабу 1:500, нанесення меж земельної ділянки та отримання чергового кадастрового плану, а також 379,80 грн. - понесені позивачкою витрати на поштові відправлення, збори та ксерокопіювання за час розгляду справи судом; 5) Стягнути з ОСОБА_4 на її користь в порядку відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом як третя особа із самостійними вимогами до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. З підстав та обставин, які є тотожними відповідно до зустрічного позову ОСОБА_2, позивач ОСОБА_3 просила суд постановити рішення, яким: 1. Зобов'язати ОСОБА_4 власними силами або за кошти відповідача здійснити знесення незаконно побудованого гаража-СТО на землі, захопленій у садиби по АДРЕСА_2; 2) Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити захоплену ним частину земельної ділянки площею 18,0 кв.м по АДРЕСА_2 під час незаконного будівництва гаража-СТО, а саме: від т.4 до т.57а, від т.57а до бетонної стіни, побудованої ОСОБА_4 впритул до гаражу ОСОБА_2, від бетонної стіни, побудованої ОСОБА_4 впритул до гаражу ОСОБА_2, до т.4 - згідно абрису меж земельної ділянки по АДРЕСА_2; 3) Зобов'язати ОСОБА_4 за власні кошти привести у відповідність з архітектурно-планувальним завданням висоту будинку по АДРЕСА_1 до малоповерхової забудови площею до 200 кв.м; 4) У разі незгоди ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту ним частину земельної ділянки під час незаконного будівництва гаража-СТО і бетонної стіни біля нього - доручити Головному управлінню земельних ресурсів КМДА відновити межу згідно кадастрової справи НОМЕР_1 ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість виконаних робіт по винесенню в натуру спільної межі по АДРЕСА_2 після визначення вартості виконавцем робіт; 5) Стягнути з ОСОБА_4 на її користь в порядку відшкодування моральної шкоди 13000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року в задоволенні позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову, в решті рішення залишити без змін, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що ОСОБА_2 необґрунтовано звернулася до суду, оскільки єдиним користувачем земельної ділянки є ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також звернулися до суду з апеляційними скаргами на рішення суду, які є тотожними одна одній, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт ОСОБА_4 підтримав свою апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції частково скасувати та задовольнити його позовні вимоги, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Представник апелянтів ОСОБА_5. підтримав апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2, просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_4

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1, згідно з договором купівлі-продажу від 25 травня 1999 року (а.с.5, т.1).

Відповідно до державного акта про право приватної власності на землю від 23 травня 2000 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6,48,97-99, т.1).

Користувачами суміжної земельної ділянки, загальною площею 1777,87 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, згідно з актом установлення і погодження меж землекористування від 17 грудня 1993 року є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.51-54, т.1, а.с.236, т.2).

Згідно з договором дарування частини житлового будинку від 30 грудня 2003 року домоволодіння по АДРЕСА_2 належить співвласникам: ОСОБА_3 - 24/100 частини на підставі свідоцтва про право на особисту власність на домоволодіння від 08 листопада 2001 року, ОСОБА_2 - 76/100 частини зазначеного будинку на праві власності на підставі договору дарування від 30 грудня 2003 року (а.с.4, т.2, а.с.55, т.1).

Відповідно до ст.. 91 ч.1 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, суд першої інстанції послався на те, що обставини, на які вони посилаються, вже були встановлені рішенням Дарницького районного суду м.Києва у 2007 році і на підставі ст.. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини.

Як вбачається з рішення (т.1 а.с.26-31) Дарницьким районним судом м. Києва у 2007 році вже розглядалась справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої незаконними діями, усунення перешкод в користуванні власністю та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У зазначеній справі судом було встановлено, що межа між земельними ділянками по АДРЕСА_1 не порушена, а гараж ОСОБА_4 є таким, що побудований в межах земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності. Будуючи свій гараж, ОСОБА_4 не порушив права ОСОБА_2 та ОСОБА_3, обмежив собі доступ до зовнішньої стіни свого гаража, порушивши при його будівництві вимоги Державних будівельних норм. Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають права вимагати знесення гаража ОСОБА_4, оскільки належних доказів тому, що самочинне будівництво ОСОБА_4 гаража було здійснено на земельній ділянці ОСОБА_3, останніми не надано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_3 на копію плану в масштабі 1:500 від березня 2013 року на підтвердження своїх доводів не може бути прийнято до уваги .

Оскільки гараж -СТО ОСОБА_4 побудовано на земельній ділянці, що належить йому на праві власності, однак, одна стіна гаража проходить по межі двох спірних земельних ділянок, то при будівництві ОСОБА_4 було порушено не права ОСОБА_3, а норми ДБН, згідно яких забудовник повинен був відступити від межі із сусідньою ділянкою на 1,0 м.

Однак, як зазначено в п..17-24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.. 376 ЦК України знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і може застосовуватися лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, яка порушує права інших осіб істотним порушенням будівельних норм і правил можливе лише за умови, що неможлива така перебудова нерухомості, або якщо особа, яка здійснила будівництво відмовляється від такої перебудови.

Позивач ОСОБА_4 пояснив в судовому засіданні, що він не погоджується на перебудову свого гаражу.

Оскільки сторонами не заявлялись клопотання про необхідність призначення будівельної експертизи для встановлення технічної можливості перебудови самочинно збудованого гаражу, що передбачено ст. 376 ЦК України, суду не надано доказів, що така перебудова є технічно можливою, тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено в задоволенні цих позовних вимог.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, яким не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав відповідачами ОСОБА_3.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :