28.10.2015 Єдиний унікальний номер 205/5429/15-ц
Справа №2/205/2462/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» про стягнення грошових коштів за договором депозиту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 22 липня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» про стягнення грошових коштів за договором депозиту (а.с.1-3).

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 06 серпня 2014 року між нею та ПАТ «АКТАБАНК» було укладено договір банківського вкладу №В04-207977/Т/631125, відповідно до умов якого банк відкрив їй депозитний рахунок №31125 та зарахував на нього грошові кошти вкладу в сумі 133 999,99 грн., строком повернення 06 вересня 2014 року. Сума нарахованих відсотків за строк вкладу складає 1 957,07 грн.

Посилаючись на те, що по теперішній час відповідач суму вкладу їй разом із нарахованими відсотками так і не повернув, просила суд стягнути із відповідача на свою користь суму банківського вкладу у розмірі 133 999,99 грн. та проценти в сумі 1 982,47 грн.

Представник позивачки діючий за довіреністю ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив позов задовольнити.

Відповідач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_3, в в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. У задоволенні позову просила відмовити.

Вступна та резолютивні частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст рішення складений 30 жовтня 2015 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України.

Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 06 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу «Банківська класика» №В04-207977/Т/631125, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала, банк прийняв грошові кошти в сумі 133 999,99 грн. терміном на 1 (один) місяць з 06.08.2014 року по 06.09.2014 року, під 18,00% річних. Для внесення суми вкладів банк відкрив вкладнику депозитний рахунок №1125 (а.с.4).

Розміщення позивачкою грошових коштів в сумі 133 999,99 грн. на рахунку відповідача підтверджується відомістю по депозитному рахунку від 07.08.2014 року (а.с.5).

Відповідно до ст.. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За ст..2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У відповідності до ст.. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З обставин справи вбачається, що постановою правління Національного банку України № 576 від 16 вересня 2014 року ПАТ «Актабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 вересня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних строком на три місяці з 17 вересня 2014 року по 17 грудня 2014 року, термін здійснення якої продовжено по 17 січня 2015 року, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №144 від 15.12.2014 року.

15 січня 2015 року Правління НБУ винесло Постанову № 19, якою банківська ліцензія ПАТ «АКТАБАНК» була відкликана.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №6 від 16 січня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АКТАБАНК» (а.с.27).

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно ч. З ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Отже, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на їх передчасність, оскільки з відповідною заявою про задоволення своїх вимог як кредитора до уповноваженої особи відповідача ОСОБА_1 не зверталась, а замість того звернулась до суду з даним позовом.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, із позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 359,82 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст. 49 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» про стягнення грошових коштів за договором депозиту, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у сумі 1 359 грн. 82 коп. (одна тисяча триста пятдесят девять грн. 82 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня одержання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя В.С. Шавула