Справа № 299/540/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова С.О.,Дроботя В.В.,

при секретарі - Рогач О.Я.,

за участі представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника за дорученням Крапівцева О.О., яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Виноградівського міськрайнного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів по депозитному вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів по депозитному вкладу.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.09.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений банківський договір на вклад «Депозит Плюс» у відділенні Роздольне по вул. Леніна в АР Крим. Відповідно до умов вказаного Договору позивачкою на особовий рахунок було зараховано кошти в сумі 66000,00 строком на 6 місяців по 27.03.2014 року включно із сплатою процентів по ставці 16 % річних на суму вкладу, в зв'язку з чим було відкрито рахунок /карта для зарахування процентів по вкладу.

Позивач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вищезазначеним позовом та вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договору, законодавство та права позивача як споживача. Позивачка просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 76993,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Виноградівського міськрайнного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, представник за дорученням Крапівцева О.О., яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Виноградівського міськрайнного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, - 27.09.2013 року в філії ПАТ КБ «ПриватБанк», яка розташована за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Роздольне, вул. Леніна,41 між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDNWFD вклад «Депозит плюс», згідно якого на рахунок було вкладено 66000,00 грн.00 коп., строком на 6 місяців по 27.03.2014 року включно,зі сплатою відсотків в розмірі 16 % річних, які нараховуються щомісячно та 2% річних відповідно до додаткової угоди, які зараховуються на бонусний рахунок «Бонус Плюс». Згідно договору банк відкриває особовий рахунок НОМЕР_1, на який зараховується вклад (а.с.4-5).

Згідно ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Так, 15.01.2015 року позивач звернувся до голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» із вимогою про повернення усієї суми вкладу за договором №SAMDNWFD та виплатити проценти за вкладом у відповідності до умов договору не пізніше ніж через два банківських дня після одержання цієї вимоги (а.с.10). Однак, листом провідного спеціаліста з розробки технологій обробки вхідної кореспонденції від клієнтів ГО ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 №20.1.0.0.0/7-20150119/2776 від 20.01.2015 року було відмовлено у поверненні депозиту, оскільки вклад зроблено у відділенні на території Автономної Республіки Крим, що обмежує проведення банківських операцій, при цьому відповідач не заперечує факту наявності укладеного між сторонами договору та зобов'язання щодо повернення депозитного вкладу (а.с. 8-9).

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. У зв'язку з цим безпідставним є застосування до спірних правовідносин положень Федерального Закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополь», на чому наполягає представник відповідача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасова окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території АР Крим, яка станом на час розгляду справи не має статусу території іноземної держави, договір № SАМDNWFD вклад «Депозит плюс» від 27.09.2013 року був укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровськ, при цьому згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідач, як банк, відповідає за ми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Аналогічні зі своїм змістом норми містяться й у Інструкції «Про порядок відкриття, використання й закриття рахунків у національній і іноземній валютах», затвердженої постановою правління Національного Банку України № 492 від 12 листопада 2003 року.

Пунктом 10.12 Інструкції передбачено, що після закінчення строку або настання інших певних обставин, визначених законодавством України або договором банківського вкладу, кошти з депозитного рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до мов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до вимог ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) якого виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату).

Що стосується витрат на правову допомогу, то така не підлягала до задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які розрахунки на правову допомогу.

Відсутність розрахунку витрат на правову допомогу позивача згідно з роз'ясненням, що містяться у п. 48 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за дорученням Крапівцева О.О., яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк»,- задовольнити частково.

Рішення Виноградівського міськрайнного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року, - змінити, відмовивши у вимогах позивача ОСОБА_4 у стягненні витрат на правову допомогу.

В решті - рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: