У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мазур Л.М., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2000 року стягнуто з ОСОБА_7 на її користь аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 10 листопада 2000 року до її повноліття. У зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 1 433,04 грн.

Позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 25 листопада 2008 року по 31 серпня 2014 року в розмірі 44 254,23 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 25 листопада 2008 року по 31 серпня 2014року в розмірі 20 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам постановлені у справі судові рішення не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів немає, оскільки заборгованість утворилась з незалежних від відповідача причин, а також із того, що на момент звернення позивачки до суду з вказаним позовом заборгованість зі сплати аліментів відповідачем була погашена.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, наданий позивачкою та відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України зменшив розмірі пені до 20 000,00 грн.

Повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2000 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 10 листопада 2000 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком державного виконавця ВДВС Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області заборгованість по аліментах станом на 04 червня 2013 року у ОСОБА_7 відсутня, однак в період з листопада 2008 року по грудень 2013 року містилися періодичні прострочення зі сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що заборгованість по аліментах виникла з вини ОСОБА_7, оскільки він був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду, проте сплачував їх нерегулярно і не в повному обсязі, тому позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів підлягають частковому задоволенню.

Однак, визначаючи розмір заборгованості суд апеляційної інстанції не взяв до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15.

Отже, визначаючи розмір неустойки (пені), суд апеляційної інстанції не виконав свій обов'язок і не перевірив обчислення розміру неустойки (пені), наданий позивачкою, не навів в рішенні розрахунку з огляду на те, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується, виходячи із заборгованості за аліментами за місяць помноженої на 1 % пені і помноженої на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

За таких обставин, визнати ухвалене судове рішення законним і обґрунтованим не можна, тому воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук