Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1567/15 Головуючий у 1 інстанції: Луньова О.Г.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини без згоди батька.

У позові зазначала, що у період з 1999 року по 23 листопада 2001 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір"ю.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дочки за межі України, що шкодить інтересам дитини, порушує право на повний та гармонійний розвиток особистості, просила суд надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька ОСОБА_3 до повноліття дитини, дозволити їй або офіційному представникові. без згоди батька ОСОБА_3, оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено орган опіки та піклування в особі Вугледарської міської ради.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 03 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Надано ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, до Республіки Білорусь на період з 03.12.2014 року до 03.06.2015 року без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3.

Надано ОСОБА_2 або її офіційному представникові право без згоди батька дитини ОСОБА_3 оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу за межі України неповнолітньої дитини ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, до Республіки Білорусь на період з 03.12.2014 року до 03.06.2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини не тільки до Республіки Білорусь, а й до будь-яких країн ближнього та дальнього зарубіжжя в будь-який час, до досягнення дочкою повноліття.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23 листопада 2001 року. Сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дочка постійно поживає з матір"ю, на її утримання з відповідача стягнуті аліменти у судовому порядку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Виходячи з положень ст.ст. 150,151,155 СК України, батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

При цьому батьки мають право обирати форми і методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В обґрунтування вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дочки за межі України без дозволу батька, позивач посилалася на те, що відповідач безпідставно перешкоджає оздоровленню та відпочинку дочки за кордоном, при цьому, вточнивши вимоги, вказувала, що, проживаючи з дочкою в безпосередній близькості від зони АТО, для безпеки та з метою оздоровлення дитини бажає виїхати з нею до близьких родичів у Республіку Білорусь(а.с.51).

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч.2 ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Отже за змістом наведеного Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з"ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина за кордон.

За вимогами п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний контроль або у разі пред"явлення нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, перевіривши доводи сторін та оцінивши надані по справі докази у відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд, зважаючи на вимоги Закону України „Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позову і в межах компетенції та з урахуванням встановлених по справі обставин вірно вирішив питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, зазначивши в рішенні як країну перебування, так і дати знаходження дитини у цій країні.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови суду у задоволенні вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття у будь-яку країну ближнього чи дальнього зарубіжжя без її конкретизації та без визначення строків виїзду, є необґрунтованими, оскільки вони не погоджуються як з вимогами Закону України „Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України", так і з вимогами інших нормативно-правових актів, якими регулюється спірне питання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03 грудня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: