АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Галичанського А.Д., Перепелюк І.Б.

за участю секретаря Тодоряка Г.Д.

за участю сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2014 року,

встановила:

ОСОБА_1 звернулася до суду до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Посилалася на те, що після смерті у 2008 році чоловіка ОСОБА_3, вона отримала спадщину, а саме житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Зазначала, що після оформлення всіх документів на спадкове майно до неї звернувся її старший син ОСОБА_2, який в той час проживав разом з сім'єю в м.Чернівці на орендованій квартирі і запропонував їй здійснювати за нею догляд, а в обмін на те, що вона оформить на нього будинок.

Вказувала, що оскільки після смерті чоловіка вона постійно хворіла то погодилась на це, та 29 липня 2011 року в Хотинській державній нотаріальній конторі уклала з відповідачем договір довічного утримання за яким передала йому у власність належний їй на праві власності житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. Свою згоду на укладення договору довічного утримання вона надала незважаючи на те, що діти і без будь-яких угод в разі необхідності

№22ц-56/2015 рік Головуючий у 1 інстанції Єфтеньєв О.Г.

Категорія 19/22 Доповідач Чупікова В.В.

мають піклуватись про батьків і надавати їм допомогу.

Оскільки відповідач свої обов'язки за договором довічного утримання не виконує, просилала його розірвати.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення її позовних вимог.

Вважає рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Приймаючи рішення суд першої інстанції не взяв до уваги та не застосував відповідні норми права відносно невиконання відповідачем по справі ОСОБА_2 п.5 вищенаведеного договору, яким визначено, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язується довічно утримувати її, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігати в її безоплатному довічному користуванні зазначений в договорі житловий будинок.

Вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджав їй користуватись житловим будинком шляхом зміни замків у вхідних дверях будинку та постійного вчиняв з нею сварки, у зв'язку з чим вона змушена була проживати в літній кухні, а пізніше у зв'язку з його неправомірними діями взагалі була змушена переїхати проживати в орендоване приміщення.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Зазначає, що позивачем не доведено фактів не виконання ним умов договору довічного утримання.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами який розташований за адресою АДРЕСА_1.

З медичної документації, яка долучена до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції за клопотання апелянта, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 111 групи, часто хворіє та регулярно проходить лікування в медичних установах.

29 липня 2011 року між позивачем та її сином - відповідачем у даній справі, був укладений договір довічного утримання, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами який розташований за адресою АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку з належними до нього господарськими спорудами. Відповідач зобов'язався довічно утримувати її, забезпечувати харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, житлом, зберігаючи в її довічному безкоштовному користуванні зазначений в договорі житловий будинок в цілому. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу) визначена сторонами у розмірі 200 грн. на місяць (а.с4).

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 повно та добросовісно виконував свої обов'язки по договору довічного утримання. Такий висновок суду не відповідає обставинам у справі, зроблений з порушенням норм матеріального права, що відповідно до п.п.3.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування цього рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, підтримуючи доводи апеляційної скарги, наполягали на невиконанні відповідачем обов'язків за договором довічного утримання, пояснили, що через неприязнені стосунки, які склалися у позивачки з відповідачем та членами його сім'ї, вона 15.05.2014 року змушена була покинути будинок та переїхати проживати до м.Чернівці, де орендує квартиру, в якій проживає по даний час.

Поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 встановлено, що відповідач та його дружина погано відносилися до позивачки, ображали її, не впускали в будинок та відключали газ в приміщенні, де вона проживала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції визнав ту обставину, що позивачка покинула будинок в травні 2014 року і з того часу він не здійснює догляд за нею, але після повернення її додому має намір продовжити виконання своїх обов'язків за договором довічного утримання. Крім цього, відповідач зазначив, що після постановлення рішення судом першої інстанції відкрив рахунок в Ощадбанку на ім'я позивачки та щомісячно почав перераховувати їй кошти в розмірі 200 грн., але позивачка відмовляється отримувати ці кошти.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що з 15.05.2014 року через погіршення відносин між позивачем, відповідачем та членами його сім'ї відповідач не виконує умови п.5 договору довічного утримання від 29.07.2011 року. А тому є підстави для задоволення позову та розірвання цього договору.

Перерахування відповідачем коштів на рахунок позивача після постановлення рішення суду першої інстанції про відмову в позові розцінюється колегією суддів як факти визнання позивачем обставини щодо невиконання ним обов'язків за договором довічного утримання.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2014 року скасував.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 липня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Мартинюк Є.Р. за реєстровим №821.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 616 грн. 78 коп.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: