Ухвала

іменем україни

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» про визнання договорів поруки частково недійсними та припинення їх в дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють через представника ОСОБА_7, на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний Кредит») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 червня 2014 року між ним та Приватним підприємством «Векте» (далі - ПП «Векте») був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 05.1-172ю/2014/2-1, відповідно до умов якого останньому натається кредит у межах максимального ліміту заборгованості до 4 431 944 грн, з кінцевим терміном повернення до 05 грудня 2014 року. Позичальник зобов'язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірах та у строки встановлені цим договором. Банк умови кредитного договору виконав.

18 червня 2014 року ПАТ «Банк Національний Кредит» уклало з ПП «Векте» договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, згідно якого був змінений вид кредитного договору, була встановлена комісія за надання траншів у розмірі 3 300 грн, межі максимального ліміту заборгованості були залишені без змін - 4 431 944 грн, та був змінений кінцевий терміном повернення заборгованості за кредитом до 21 листопада 2014 року.

19 червня 2014 року банк уклав з позичальником договір про внесення змін № 2 до кредитного договору, згідно якого був зменшений розмір комісії за надання траншів до 1 500 грн та були зменшені межі максимального ліміту заборгованості до 4 231 944 грн.

11 червня 2014 року між ПАТ «Банк Національний Кредит», ПП «Векте» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено два окремих договори поруки, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалася відповідати перед банком солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Позичальник порушив умови кредитного договору: не сплатив вчасно проценти за користування кредитом та не погасив кредит. 25 липня 2014 року відповідачам за первісним позовом були направлені вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором. 29 липня 2015 року ОСОБА_5 отримала вказану вимогу, а ОСОБА_6 ухилилась від її отримання. Станом на 08 серпня 2014 року загальна заборгованість ПП «Векте» перед банком становить 5 044 215,79 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «Банк Національний Кредит» просило позов задовольнити.

У грудні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Національний Кредит» про визнання договорів поруки частково недійсними та припинення їх в дії.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що окремі пункти договорів поруки суперечать законодавству України, зокрема, зобов'язання поручителів відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань, передбачених кредитним договором з усіма змінами та доповненнями до нього. Після внесення договором № 1 від 18 червня 2014 року змін до кредитного договору, з'явилася комісія банку за надання траншів у розмірі 3 300 грн, змінилася форма кредитної лінії та збільшився максимальний ліміт кредитної лінії, а тому порука припинилася відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України. Враховуючи викладене, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року позов ПАТ «Банк Національний Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість ПП «Векте» за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 05.1-172ю/2014/2-1 від 06 червня 2014 року у розмірі 5 044 215,79 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині задоволення первісного позову, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість ПП «Векте» за договором про надання відновлюваної кредитної лінії від 06 червня 2014 року у розмірі 5 044 215,79 грн, з яких: за кредитом - 4 218 944 грн, за процентами - 134 276,73 грн, пеня за несвоєчасність сплати процентів - 1 048,11 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 49 124,69 грн, три проценти річних від простроченої суми процентів - 135,69 грн, три проценти річних від простроченої суми кредиту - 5 894,97 грн, штраф за прострочення повернення кредиту - 211 597,20 грн, штраф за прострочення сплати процентів - 423 194,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість ПП «Векте» за договором про надання відновлюваної кредитної лінії від 06 червня 2014 року у розмірі 5 044 215,79 грн, з яких: за кредитом - 4 218 944 грн, за процентами - 134 276,73 грн, пеня за несвоєчасність сплати процентів - 1 048,11 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 49 124,69 грн, три проценти річних від простроченої суми процентів - 135,69 грн, три проценти річних від простроченої суми кредиту - 5 894,97 грн, штраф за прострочення повернення кредиту - 211 597,20 грн, штраф за прострочення сплати процентів - 423 194,40 грн. Загальний розмір заборгованості ПП «Векте» за договором про надання відновлюваної кредитної лінії від 06 червня 2014 року станом на 08 серпня 2014 року становить 5 044 215,79 грн, з яких: за кредитом - 4 218 944 грн, за процентами - 134 276,73 грн, пеня за несвоєчасність сплати процентів - 1 048,11 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 49 124,69 грн, три проценти річних від простроченої суми процентів - 135,69 грн, три проценти річних від простроченої суми кредиту - 5 894,97 грн, штраф за прострочення повернення кредиту - 211 597,20 грн, штраф за прострочення сплати процентів - 423 194,40 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його обсяг відповідальності.

Виходячи з аналізу ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Установивши у справі, яка переглядається, що зміни кредитного договору про запровадження додаткової комісії, яка не є борговою сумою, не призвели до збільшення відповідальності поручителів, суд правильно застосував норму ч. 1 ст. 559 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення поруки.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі № 6-701цс15, який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Стягуючи з поручителів заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2014 року, апеляційний суд, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 17 грудня 2014 року у справі № 6-185цс14, від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11, від 21 травня 2012 року в справі № 6-69цс11, вірно виходив із того, що кожний поручитель поручився за боржника за окремими договорами поруки, які не передбачать солідарної відповідальності поручителів між собою, а тому між ними не виникає солідарної відповідальності між собою і кожний поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник окремо. На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається.

Крім того, суд правильно виходив із того, що розрахунок, наданий представником поручителів, не обґрунтований, оскільки не відповідає ні умовам кредитного договору, ні встановленому за згодою сторін порядку нарахування як процентів, так і штрафних санкцій.

Разом з тим, представником ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не спростовано висновок судів про недоведеність останніми вимог про визнання недійсними умов договорів поруки.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють через представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.О. Леванчук
Т.О. Писана
І.М. Фаловська