Справа № 362/3669/14-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/780/425/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 57 15.01.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 січня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Суханової Є.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві, треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Український професійний банк», Акціонерне товариство «БМ Банк» про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що 21 жовтня 2010 року набрало чинності рішення Солом'янського районного суду м. Києва у справі № 2-2740/-09про стягнення з нього та ПП «Укрбіофарм» солідарно на користь ВАТ «БМ Банк» боргу за кредитним договором в розмірі 3304221,15 грн.

На підставі вказаного рішення 28 лютого 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-2740/09, за яким постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 11 травня 2011 року відкрито виконавче провадження № 26645646. В ході здійснення даного виконавчого провадження державним виконавцем 15 липня 2011 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою було накладено арешт на все належне йому рухоме та нерухоме майно в межах суми стягнення - 3 304 221,15 грн. та заборонено відчуження цього майна. Вказував, що в процесі реалізації належного йому майна на прилюдних торгах на користь АТ «БМ Банк» в рахунок погашення боргу в сумі 3 304 221,15 грн. було перераховано 638 573,67 грн. у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 27 грудня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Однак, повертаючи виконавчий документ стягувачу державний виконавець не зняв арешт з належного йому рухомого та нерухомого майна, що є порушенням вимог закону та його прав щодо користування і розпорядження даним майном.

У зв'язку з наведеним просив суд звільнити з-під арешту належне йому нерухоме майно за постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни № 26645646 від 15 липня 2011 року у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1 по справі за № 2-2740/09 Солом'янського районного суду міста Києва, а саме: земельну ділянку площею 0,0520 га, що розташована на території с.Іванковичі по вул. Зелена, 17 (кадастровий номер 010090607, державний акт серії ЯЕ № 958062), земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована на

території с. Іванковичі по вул. Зелена, 17 (кадастровий номер 010090606, державний акт серії ЯЕ № 958061); скасувати заборону здійснювати відчуження майна, яке йому належить за постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни № 26645646 від 15 липня 2011 року у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1 по справі за № 2-2740/09 Солом'янського районного суду міста Києва, а саме на вищевказані земельні ділянки; та зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві вичинити дії, спрямовані на скасування арешту рухомого та нерухомого майна позивача, заборони відчуження будь-якого його майна, накладених відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві у межах виконавчого провадження № 26645646 з примусового виконання виконавчого листа № 1 по справі за № 2-2740/09 Солом'янського районного суду м.Києва та вилучити записи про арешти рухомого та нерухомого майна, заборону відчуження будь-якого майна боржника з відповідних реєстрів.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення майна з-під арешту, не врахувавши, що виконавчий лист повернуто стягувачу. Посилається на те, що державним виконавцем при складанні постанови від 27 грудня 2013 року про повернення виконавчого листа стягувачу було допущено суттєву помилку - не зазначено наслідки винесення постанови, зокрема скасування арештів на майно.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 28 лютого 2011 року Солом'янський районний суд м.Києвавидав виконавчий лист № 2-2740/09про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ПП «Укрбіофарм» на користь ВАТ «БМ Банк» боргу за кредитним договором в розмірі 3304221,15 грн. На підставі вказаного виконавчого листа державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві 11 травня 2011 рокувиніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 26645646.

У зв'язку із виконанням виданого Солом'янським районним судом м. Києвавиконавчого листа, державний виконавець 15 липня 2011 року виніс постанову, якою наклав арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1, у межах суми стягнення в розмірі 3304221,15 грн., заборонивши його відчуження.

Також судом встановлено, що постановою державного виконавця від 27 грудня 2013 року виконавчий лист № 2-2740/09, виданий28 лютого 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва, повернуто стягувачу - ВАТ «БМ Банк».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову про звільнення майна з-під арешту, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що незважаючи на повернення виконавчого листа стягувачу, виконавче провадження не закінчене і дає можливість стягувачу повтороно пред'явити виконавчий лист до виконання, поскільки залишок блоргу становить 2665647,48 грн.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Суд першої інстанції не звернув уваги та не дав оцінки відповідності вимогам закону обраного боржником ОСОБА_1способу захисту своїх прав.

Відповідно до приписів ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором.

Суд першої інстанції не врахував, що згідно діючого законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження» пред'явити позов про звільнення майна з-під арешту мають лише особи, які не є учасниками виконавчого провадження, та лише у випадках передбачених Законом. Це зокрема право заставодержателя пред'явити позов про зняття арешту із заставленого майна у випадку накладення арешту на таке майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями (ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження»), або право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутися до суду з позовом про про зняття з нього арешту (ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»), тощо.

В інших випадках захист прав боржника здійснюється на підставі та у спосіб, встановлений розділом 7 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Так, згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже, якщо ОСОБА_1 як боржник у виконавчому провадженні вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, який, повертаючи виконавчий документ стягувачу, не вжив заходів щодо зняття арешту з належного йому як боржнику майна, порушено його права чи свободи, то він має право звернутися до суду із скаргою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку із обранням позивачем як боржником у виконавчому провадженні, способу захисту своїх прав, який не відповідає встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного управління юстиції у м.Києві, треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Український професійний банк», Акціонерне товариство «БМ Банк» про звільнення майна з-під арешту.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :