АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» СТРЮКОВОЇ ІриниОлександрівни, яка подана представником ЦВЄТКОВИМ Володимиром Миколайовичем, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КОБЕЛЄВА Алла Михайлівна, Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановила:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «Надра», в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 18 липня 2013 року за реєстровим номером 1059 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 18 липня 2013 року за реєстровим № 1059 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з рішенням, представник ПАТ «КБ «Надра» - Цвєтков В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись його незаконність та необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказував, що ПАТ «КБ «Надра» на адресу, зазначену в договорі іпотеки, цінним листом було направлено ОСОБА_6 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. В даній вимозі містилося попередження, що в разі її невиконання, банк має право звернутися до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що з моменту направлення вищезазначеної вимоги жодних заперечень щодо розміру заборгованості від ОСОБА_6 до ПАТ «КБ «Надра» не надходило, що в свою чергу додатково свідчить про безспірність заборгованості, в рахунок погашення якої було вчинено виконавчий напис. В підтвердження даного факту в матеріалах справи міститься копія вимоги про усунення порушень та копія опису вкладення з підписом працівника відділення поштового зв'язку та відбитком штемпеля.

Посилався на те, що ПАТ «КБ «Надра» було надано всі необхідні документи, у відповідності до вимог чинного законодавства України, для вчинення виконавчого напису за кредитним договором від 29.05.2008 року.

Крім того, при укладанні кредитного договору від 29.05.2008 року сторони в п. 7.3 договору обумовили спеціальний строк позовної давності до правовідносин, що випливають з кредитного договору та збільшили його до 10-ти років, тому посилання суду на те, що банком пропущено строк позовної давності, є безпідставним.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_6 позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 29 травня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №156/П/05/2008-840, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, стороковості та платності грошові кошти у сумі 118 350, 93 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від 29.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №2898, відповідно до якого в іпотеку банку передано квартиру № АДРЕСА_1 яка належить позивачу на підставі договору купівлі продажу від 29.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за номером №2896.

Відповідно до договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частини, іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором. Положення договору визначають, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається, зокрема на підставі виконавчого напису нотаріуса.

18 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №1059, який було передано на виконання ВДВС, та відповідно відкрито виконавче провадження на підставі постанови про відкриття провадження від 30.07.2013 року, серія ВП №390070130.

Вважає, що виконавчий напис вчинений з грубим порушення норм чинного законодавства України та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

12.06.2013 року банком на адресу ОСОБА_6 було направлено досудову вимогу від 07.06.2013 року про погашення заборгованості за кредитним договором, в якій вимагалось здійснити погашення заборгованості по кредиту в розмірі 116 812,12 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 68 489,86 доларів США, заборгованості по пені за прострочення сплати по кредиту в розмірі 9233,69 грн. та штрафу в розмірі 11 815,09 доларів США.

В зазначеній вимозі від позивача вимагалось погашення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 116 812,12 доларів США, тобто всієї заборгованості по кредиту, без зазначення простроченої частини кредиту. Проте відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору, щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1525 доларів США. При цьому кінцевим терміном повернення кредиту є 27.05.2033 року.

Однак всупереч вимогам п.п.4.3.5 кредитного договору вимога про дострокове погашення заборгованості по кредиту, протягом семи днів, із зазначенням змісту порушення, позивачу не надходила, а була направлена досудова вимога про погашення заборгованості, в якій вимагалась вся сума заборгованості по тілу кредиту.

Також позивачем вперше було допущено прострочення оплати кредиту 06.10.2009 року, а чергові платежі не сплачувались взагалі, тому у банку виникло право вимоги 07.10.2009 року та в силу положень ч. 1 ст. 257 ЦК України це право закінчилось 07.10.2012 року.

Проте досудову вимогу про виконання умов договору, оплату загальної суми заборгованості по тілу кредиту, процентах, штрафу та пені, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки банк надіслав позивачу лише 12.06.2013 року, тобто зі спливом строку позовної давності. При цьому в період з 07.10.2009 року по 07.10.2012 року банком не направлялись листи з вимогою про дострокове погашення заборгованості та позови до суду про стягнення заборгованості не подавались.

Враховуючи, що банк звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису після спливу строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, зробленими без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи встановлено, що 18 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. за реєстровим № 1059 було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2008 року, та яка була передана ОСОБА_6 в іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Надра» за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим № 2898.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири запропоновано задовольнити вимоги стягувача ПАТ «Комерційний банк «Надра»: суми заборгованості за кредитом - 116 812,12 доларів США, еквівалент у гривні становить 933 679 грн. 28 коп.; суми заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 68 489,86 доларів США, що становить 547 439 грн. 43 коп.; суми пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 9233,69 доларів США, що становить 73 804 грн. 91 коп.; суми штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 11 835,09 доларів США, що становить 94 597 грн. 90 коп.; плати за вчинення виконавчого напису - 1700 грн. Загальна сума заборгованості, яку необхідно перерахувати на рахунок ПАТ КБ «Надра», складає 1 651 221 грн. 51 коп. ( а.с. 23).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов᾽язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 3.2 глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Пунктом 1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість, не були спірні.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-158цс15 від 20.05.2015 року, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Колегією суддів встановлено, що представником ПАТ КБ «Надра» приватному нотаріусу Кобелєвій А.М. для вчинення виконавчого напису було подано наступні документи: заяву про вчинення виконавчого напису від 18 липня 2013 року, кредитний договір № 156/П/05/2008-840 від 29.05.2008 року; договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. 29.05.2008 року за реєстровим № 2898; вимогу банку від 07.06.2013 року до ОСОБА_6 про дострокове погашення усієї заборгованості з попередженням про наслідки невиконання вимоги, передбачені ст. 33 Закону України «Про іпотеку»; опис вкладення у цінний лист з відміткою поштового відділення зв'язку від 12.06.2013 року про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу, а також розрахунок заборгованості, із відображенням у ньому усіх сплачених сум, дати надходження платежів, та розрахунку заборгованості окремо по кредиту, процентах, пені та штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2013 року на адресу ОСОБА_6 представником ПАТ КБ «Надра» була надіслана досудова вимога «про погашення заборгованості за кредитним договором № 156/П/05/2008-840 від 29.05.2008 року, із врахуванням вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до змісту зазначеної вимоги, представник банку вказував, що позичальником не повернуто належні до сплати суми кредиту в порушення умов п.4.3 кредитного договору та не сплачені проценти.

Тому на підставі п.4.2 кредитного договору, ст. 35 Закону України «Про іпотеку» банк пропонує достроково виконати боргові зобов'язання позичальника за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати направлення цієї вимоги, а саме: - суми заборгованості за кредитом - 116 812,12 доларів США, що за курсом долара США до гривні ( 1 долар США = 7,993 грн.) становить 933 679 грн. 28 коп.;

- суми заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 68 489,86 доларів США, що становить 547 439 грн. 43 коп.;

- суми пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 9 233,69 доларів США, що становить 73 804 грн. 91 коп.;

- суми штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 11 835,09 доларів США, що становить 94 597 грн. 90 коп. ( а.с. 110).

У цій вимозі представник банку повідомив, що згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При порівнянні змісту вимоги про усунення порушення та дострокове погашення усієї суми заборгованості з розрахунком заборгованості, а також змістом виконавчого напису від 18 липня 2013 року вбачається, що розмір заборгованості у вимозі та виконавчому написі є однаковим, визначеним станом на 31 січня 2013 року.

Враховуючи, що письмова вимога про усунення порушення була надіслана ОСОБА_6 12 червня 2013 року, а виконавчий напис вчинено 18 липня 2013 року, то нотаріусом дотримано вимог п. 2.3 Глави 16 Порядку.

Відповідно до п.8.3 кредитного договору №156/П/05/2008-840від 29.05.2008 року, усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром або вручені особисто за адресою позичальника, зазначеною у п. 9 цього договору.

Зі змісту вимоги про дострокове виконання зобов'язань вбачається, що вона направлена ОСОБА_6 цінним листом на адресу, зазначену у п. 9 кредитного договору та у договорі іпотеки.

Враховуючи, що банком належним чином було виконано вимоги п.8.3 кредитного договору, а зі змісту позовної заяви не вбачається, що ОСОБА_6 заперечує факт отримання досудової вимоги, направленої банком 12 червня 2013 року, колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_6, отримавши вимогу про повне дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, не вчинила дій на погашення заборгованості та заперечень щодо розміру заборгованості не висловлювала.

Погоджуючись із доводами позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ КБ «Надра» порушив вимоги п.4.3.5 кредитного договору щодо порядку пред'явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості, відповідно до якого право вимоги у банку загальної суми заборгованості виникає на сьомий день з дня отримання вимоги банку про дострокове виконання заборгованості.

Однак колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції таким, що суперечить умовам кредитного договору та вимогам ст. 1050 ЦК України, ст. 35 Закону України «Про іпотеку.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 4.2.4 кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3 цього договору, а також у випадку невиконання умов, передбачених у п. 4.3.6 цього договору.

Пунктом 4.3.5. кредитного договору встановлено, що у випадках, визначених у даному договорі, а також у договорах, згідно з яким позичальник та/чи майновий поручитель передає в забезпечення виконання зобов'язань позичальником по цьому договору певне майно ( в тому числі майнові права) позичальник зобов'язаний достроково, протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов'язань по цьому договору, виконати зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій.

Таким чином, встановлення банком 30-денного строку ( з дня направлення вимоги) для дострокового виконання зобов'язань у повному обсязі, як передбачено ст. 35 Закону України «Про іпотеку», замість 7-денного ( з дня отримання вимоги), не свідчить про те, що банком було допущено порушення умов кредитного договору, наслідком якого є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Пунктом 3.3.5 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання ( або тієї чи іншої його частини) воно не буде виконане.

Відповідно до п.5.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання у цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором або будь-яких гарантій чи запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Разом з тим, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, оскільки відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що платежі по частковому погашенню нарахованих процентів ОСОБА_6 здійснювала щомісячно у період 2009-2012 років, здійснивши останній платіж 20 березня 2012 року, тим самим визнавала наявність заборгованості. Вимогу про дострокове погашення усієї суми заборгованості банком було надіслано вперше 12 червня 2013 року.

Таким чином, враховуючи, що кінцевий строк погашення кредиту встановлений пунктом 1.4 договору - 27 травня 2033 року, позичальник ОСОБА_6 здійснювала часткове погашення заборгованості по кредитному договору, а вимог про зміну строку виконання основного зобов'язання шляхом направлення вимоги про дострокове погашення кредиту у період до червня 2013 року банк позичальникові не направляв, колегія суддів вважає, що нотаріусом було дотримано положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо строку, з якого виникло право вимоги.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем було допущено прострочення оплати кредиту 06.10.2009 року, тому у банку виникло право вимоги 07.10.2009 року та в силу положень ч. 1 ст. 257 ЦК України це право закінчилось 07.10.2012 року, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Враховуючи, що позивач до 20.03.2012 року здійснювала платежі по кредитному договору не у повному обсязі, то відповідно до умов п.3.4., 3.5 кредитного договору кошти спрямовувались банком на погашення прострочених відсотків за користування кредитом.

Крім того, строк позовної давності збільшений сторонами за спільною згодою у п. 7.3 кредитного договору до 10 років.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів позивача ОСОБА_6, що ПАТ КБ «Надра» пропустив строк позовної давності для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання суду першої інстанції на порушення вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо строку спеціальної позовної давності колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, що був поданий банком нотаріусу, пеня за прострочення сплати мінімального платежу нарахована за період 1 рік з 31.01.2012 року по 30.01.2013 року.

Доводи позивача про застосування банком подвійної відповідальності при одночасному стягненні пені та штрафу, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нарахована за порушення строку сплати платежів по кредиту, а штраф - за порушення умов кредитного договору відповідно до п.5.3 договору, який виключає накладення штрафу за порушення п.4.3.3., 4.3.4 щодо строків сплати кредиту.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. було перевірено наявність нотаріально посвідченого договору іпотеки, розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_6, наданих відповідачем ПАТ КБ «Надра» документів, що передбачені ст. 35 Закону України «Про іпотеку», та вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 у відповідності до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом відповідно до вимог чинного законодавства, а тому правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - відсутні. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб СТРЮКОВОЇ Ірини Олександрівни - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КОБЕЛЄВААлла Михайлівна, Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: