Справа № 159/3268/15-ц Провадження № 22-ц/773/1487/15 Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Місюри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про визнання припиненими зобов'язань за договором поруки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненими зобов'язань за договором поруки.

Покликався на те, що відповідно до укладеного договору № VOKVGK00001001 від 28.07.2006 року ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 27000 доларів США на придбання житла, а також 4408,66 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір укладено на строк з 28.07.2006 року по 28.07.2021 рік. Пунктом 1.1. кредитного договору встановлено, що позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 383,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Пунктом 3.2 кредитного договору визначено, що згідно зі ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Кредитним договором визначено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

З метою забезпечення виконання боржником ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, 28.07.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір поруки. Пунктом 2 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Позивач зазначає, що 21.11.2011 року між Банком та позичальником ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 28.07.2006 року, за умовами якої обсяг зобов'язань позичальника ОСОБА_4 зріс в порівнянні з кредитним договором. Зокрема зріс розмір щомісячних платежів з 383,65 доларів США до 397,38 доларів США. Тобто, після укладення додаткової угоди, обсяг відповідальності поручителя збільшився, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Також стверджує, що пунктом 6 додаткової угоди, було істотно збільшено розмір неустойки у разі порушення узгоджених строків виконання зобов'язання.

Вказує, що ОСОБА_4 не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитними договором, внаслідок чого, банк 05.03.2015 року звернувся в суд з позовом про стягнення з боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. Причому позов подано до суду після спливу 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання простроченого позичальником, що теж відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України є самостійною підставою для припинення поруки. Просить визнати зобов'язання за договором поруки від 28.07.2006 року № VOKVGK00001001/1 припиненими з 21.11.2011 року.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.07.2006 року піж ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № VOKVGK00001001 у вигляді непоновлюваної кредитної лінії (а. с. 7-8).

За умовами даного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_4 кредит у розмірі 27000 доларів США на придбання житла, а також 4408,66 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір укладено на строк з 28.07.2006 року по 28.07.2021 рік.

Пунктом 1.1. кредитного договору № VOKVGK00001001 встановлено, що позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 383,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Пунктом п.3.2 кредитного договору визначено, що згідно зі ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (а. с. 7-8).

28.07.2006 року, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № VOKVGK00001001/1 (а. с. 9-10). Згідно з пунктом 2 договору поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання боржником у повному обсязі зобов'язань щодо повернення суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. В пункті 4 договору поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В п.13 договору поруки зазначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України).

21.11.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № VOKVGK00001001 від 28.07.2006 року За умовами даної угоди сторони домовилися внести такі зміни в кредитний договір: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 6,45 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 6,45 доларів США; згідно ст. 212, 651 ЦК України, у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 6,45 доларів США (а. с. 11-12).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що ;змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 654 ЦК України).

За змістом пункту 3 Додаткової угоди пункт 1.1. кредитного договору викладений в наступній редакції «Банк зобов'язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 28.07.2006 року до 28.07.2021 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії кредиту в сумі 27433,05 дол. США на наступні цілі: придбання житла, а також у розмірі 4841,71 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми вданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 Даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 Даного Договору.

Щомісяця в період сплати починаючи з 18.11.2011 року позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 397,38 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

Погашення заборгованості Позичальника за Договором здійснюється згідно Графіку погашення кредиту( п. 5 додаткової Угоди)».

Аналізуючи положення п. 1.1 кредитного договору, щодо суми щомісячного платежу, який визначений у сумі 383,65 дол. США, і які знайшли своє відображення і в тексті договору поруки, та - умови додаткової угоди, щомісячний обов'язків платіж був збільшений на 13,74 дол. США.

Покликання представника банку на ту обставину, що така зміна суми щомісячного платежу, в сторону збільшення, не вплинула на сукупну вартість кредиту, оскільки за погодження з боржником було здійснено рекструкторизацію боргу, шляхом зарахування прострочених платежів на поточне тіло, спростовуються матеріалами справи та не мають правового значення для вирішення питання шодо збільшення обсягу зобов'язань поручителя.

Так, за змістом договору поруки ОСОБА_3 поручався за виконання ОСОБА_4 обов'язку повернення кредиту в сумі 27000 США, щомісячним платежем саме в сумі 383,65 дол. США. При цьому у випадку неналежного виконання зобов'язань банк, за умовами договорів, залишав за собою право нарахування відсотків на несплачену суму заборгованості.

Відтак у випадку неналежного виконання ОСОБА_4 взятих за договором зобов'язань, та неповернення визначених додатковою угодою щомісячних платежів, борг буде збільшуватись з врахуванням саме суми 397,39 дол. США на яку і будуть нараховуватись відсотки та штрафні санкції, що саме по собі збільшить сукупну вартість кредиту.

На підтвердження збільшення сукупної вартості кредиту, у зв'язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору, представником позивача надані розрахунки проведені на кредитному калькуляторі, які представником відповідача належними та допустимими доказами не спростовані.

Також слід зауважити, що умовами додаткової угоди до кредитного договору, а саме п. 6 передбачено, що у випадку порушення Позичальником строків по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород позичальник за весь період неналежного виконання зобов'язань по сплаті за кредитом сплачує банку неустойку в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом та в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором.

Аналізуючи текст даної додаткової угоди, слід дійти висновку, що даною додатковою угодою було встановлено нові штрафні санкції, які не були предметом кредитного договору, а відтак за виконання яких не поручався ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечувала, що передбачений у додатковій угоді 100% розмір неустойки, за неналежне виконання зобов'язань, не був передбачений кредитним договором, однак банк не буде ініціювати питання про їх стягнення, розуміючи, що такі санкції для виконання боржником є вкрай невигідними.

Також за умовами додаткової угоди ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю у 50 років (а. с. 12) при тому що за умовами кредитного договору термінів позовної давності не було погоджено, а відтак з врахуванням ст. 257 ЦК України вони складали три роки.

Згоди ОСОБА_3 на внесення вказаних змін і доповнень до основного договору отримано не було, це питання банк із поручителем не погоджував.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, установлення нових умов порядку, зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, будь які зміни до кредитного договору, щодо сум щомісячних платежів, штрафних санкцій навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо зміни суми щомісячного платежу, введення нових неустойок та збільшення терміну позовної давності без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу зобов'язань.

Суд першої інстанції, стверджуючи про те, що ОСОБА_3, будучи ознайомленим з умовами кредитного договору, зобов'язався відповідати перед кредитором за порушення боржником зобов'язання за кредитним договором як солідарний боржник, а саме щодо повернення кредиту, сплати відсотків та можливих штрафних санкцій, помилково вважав, що укладенням додаткової угоди обсяг відповідальності поручителя не збільшився, а відтак відсутні правові підстави, для припинення поруки.

Таким чином у зв'язку з наведеними порушеннями судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову про визнання зобов'язання за договором поруки від 28.07.2006 року №VOKVGK00001001/1, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 припиненим з моменту укладення додаткової угоди, що не погоджена поручителем, а саме з 21.11.2011 року.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати зобов'язання за договором поруки від 28.07.2006 року №VOKVGK00001001/1, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_3 припиненим з 21.11.2011 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: