Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу, прокуратури м. Кривого Рогу, Криворізького слідчого ізолятора УДДУВП в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, органів місцевого самоврядування, завданих незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю

за касаційними скаргами ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила визнати її засудження, порушення відносно неї карної справи, взяття і тримання під вартою, проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, накладення арешту на майно, відсторонення від роботи (посади), недопущення до служби в органах місцевого самоврядування, недопущення до виконання обов'язків керуючої справами, ненарахування та невиплата їй заробітної плати та лікарняних, непоновлення її трудових прав незаконними та такими, що порушують її конституційні права; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну їй незаконними діями прокуратури Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП в Дніпропетровській області, виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу майнову шкоду у розмірі 720 232, 39 грн у рахунок відшкодування втраченого заробітку, 2 065, 14 грн у рахунок відшкодування витрат, понесених нею на придбання ліків, 40 000 грн у рахунок відшкодування витрат на оплату юридичної допомоги; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну їй незаконними діями прокуратури Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП в Дніпропетровській області, виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу моральну шкоду у розмірі 7 000 000 грн; зобов'язати Державну Казначейську Службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь вказані суми; зобов'язати виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради поновити її на колишній роботі у зв'язку з незаконним засудженням, відстороненням від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності згідно ст. 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» <nau://ukr/266/94-ВР|st6> та визнати запис про її звільнення, зроблений у трудовій книжці, недійсним; зобов'язати виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого вона не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати їй як службовцю органу місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років, згідно ст. 7 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» <nau://ukr/266/94-ВР|st7>; зобов'язати прокуратуру Довгинцівського району в м. Кривого Рогу, прокуратуру м. Кривого Рогу, прокуратуру Дніпропетровської області, у зв'язку з закриттям кримінального провадження за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення письмово повідомити у місячний строк про своє рішення трудовий колектив виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, у якому вона працювала з 1988 року; зобов'язати прокуратуру Довгинцівського району в м. Кривого Рогу, прокуратуру м. Кривого Рогу, прокуратуру Дніпропетровської області, у зв'язку з закриттям кримінального провадження за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення відомості про її засудження, притягнення її до кримінальної відповідальності, застосування до неї як запобіжного заходу взяття під варту, були поширені в засобах масової інформації, зробити повідомлення у газеті «Домашняя газета» протягом одного місяця про рішення, що реабілітує її, відповідно до чинного законодавства України; встановити державній казначейській службі України негайне виконання рішення суду, щодо виплати їй майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона працювала заступником голови виконкому Довгинцівської районної в місті ради та керуючою справами виконкому. 20 лютого 2008 року прокурором Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу відносно неї та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 16 квітня 2008 року постановою слідчого відсторонено від роботи. Остаточно розгляд кримінальної справи завершився постановленням ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року про скасування вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2013 року та закриття провадження у справі за відсутністю у її діях складу злочину. 19 червня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги прокурора залишено без задоволення, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року без змін.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, тримання під вартою, проведення обшуків, накладення арешту на майно, відсторонення від посади їй завдано майнову шкоду, що полягає у сумах неотриманого заробітку за час, коли її було відсторонено від роботи, витрат на лікування й на правову допомогу, та моральну шкоду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної Казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну ОСОБА_3 незаконними діями прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП Дніпропетровської області майнову шкоду у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які вона втратила внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, у розмірі 285 204, 15 грн.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну ОСОБА_3 незаконними діями прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП Дніпропетровської області моральну шкоду у розмірі 2 414 076 грн.

Зобов'язано виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого ОСОБА_3 не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати ОСОБА_3 як службовцю органу місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю.

Зобов'язано Державну службу зайнятості України надати ОСОБА_3 іншу роботу згідно з ст. 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» <nau://ukr/266/94-ВР|st5>. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року змінено ухвалу суду першої інстанції у частині розміру морального відшкодування, зменшено суму із 2 414 076 грн до 500 000 грн. В іншій частині ухвалу залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду у частині відмови у позові та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Прокуратура Дніпропетровської області у касаційній скарзі просить скасувати постановлені у справі ухвали суду першої і апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (тут і далі у редакції, чинній на момент завдання шкоди) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

За ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами до порушення кримінальної справи, виникає за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було прийнято рішення про порушення за результатами цих заходів кримінальної справи або таке рішення було скасовано.

У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом,

вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода (ст. 3 Закону).

Відповідно до п. п. 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був

незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

За ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

За ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган

провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, що передбачає процес доказування наявності підстав для її відшкодування та розмір, підлягає розгляду у порядку позовного провадження, а тому закінчується ухваленням рішення суду відповідно до вимог ст. 208 ЦПК України, а не постановленням ухвали, що судами не враховано.

Ухвала суду про визначення розміру майнової шкоди згідно ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» постановляється до виникнення спору щодо відшкодування шкоди та не покладає обов'язок із її відшкодування на конкретних осіб.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не зверталася до відповідних органів про відшкодування шкоди у досудовому порядку, а тому позов є передчасним, відхиляються, оскільки вимоги ОСОБА_3 не обмежуються лише стягненням сум за п. п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Позивачем заявлено також про відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії, тощо, що передбачає спірність правовідносин, необхідність розгляду вимог судом у порядку позовного провадження та не позбавляє відповідачів на заперечення проти позову із наданням доказів на підтвердження цих доводів.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 працювала заступником голови виконкому Довгинцівської районної в місті ради та керуючою справами виконкому.

20 лютого 2008 року прокурором Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу відносно неї та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 16 квітня 2008 року постановою слідчого відсторонено від роботи.

Остаточно розгляд кримінальної справи завершився постановленням ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року про скасування вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2013 року та закриття провадження у справі за відсутністю у її діях складу злочину. 19 червня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги прокурора залишено без задоволення, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року без змін (Т. 1, а. с. 9-11, Т. 3, а. с. 199-202).

Вирішуючи справу, суди виходили із того, що обставини порушення відносно позивача кримінальної справи, її затримання, тримання під вартою, притягнення до кримінальної відповідальності, неодноразового винесення відносно неї обвинувальних вироків, їх скасування, неодноразового направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування й закриття кримінальної справи сторонами у справі не оспорюються та доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають.

Разом з тим, визнання сторонами обставин справи не звільняє суд від обов'язку зазначати у судовому рішенні, які саме обставини є встановленими на підставі ст. 61 ЦПК України.

У цивільній справі, що переглядається, відсутні матеріали кримінального провадження. Період незаконного перебування під слідством та судом є розрахунковим періодом нарахування втраченого заробітку, відшкодування моральної шкоди. В оскаржуваних ухвалах судів відсутні висновки про те, які процесуальні дії у кримінальному провадженні вчинялися відносно ОСОБА_3 та яка їх тривалість.

Згідно з ст. 6 Закону громадянину, звільненому з роботи

(посади) у зв'язку з незаконним засудженням, або відстороненому від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, надається колишня робота (посада), а при неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, втрата довіри до працівника, який безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності, внаслідок вчинення ним винних дій, скоєння працівником, який виконував виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, а також наявність інших, передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді), - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше місячного терміну з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Враховуючи те, що посада, яку позивач обіймала до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, є виборною, повноваження виконавчого комітету ради, до складу якого обиралася ОСОБА_3, припинилися у зв'язку із формуванням нового складу, відмова судів у поновленні позивача на цій посаді є обґрунтованою.

Крім того, поновлення ОСОБА_3 на посаді керуючої справами виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради було предметом розгляду адміністративними судами, за результатами якого ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2013 року залишено без змін постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року про відмову у позові із наведених вище підстав (Т. 1, 76-83).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст. 3 Закону (втрачений заробіток) і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Суд стягнув втрачений внаслідок незаконного притягнення до відповідальності заробіток за період із 20 лютого 2008 року (затримання позивача) по дату звільнення 12 листопада 2010 року.

Разом з тим, не звернув уваги, що запис № 23 від 12 листопада 2010 року про звільнення у зв'язку із закінченням строку повноважень за п. 2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визнавався недійсним та згідно записів трудової книжки позивача звільнено 29 березня 2012 року (Т. 1, а. с. 17-19).

Крім того, ОСОБА_3 була позбавлена заробітку у зв'язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та засудженням до ухвалення виправдувального вироку, тобто до 22 серпня 2013 року.

Обґрунтованість позову в цій частині належним чином не перевірено.

Зобов'язавши Державну службу зайнятості України надати ОСОБА_3 роботу відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», суд не звернув уваги, що Державну службу зайнятості України не залучено до участі у справі.

Апеляційним судом такі доводи апеляційної скарги в ухвалі не спростовано.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Разом з тим, допущені судами порушення процесуального закону дають підстави для скасування оскаржуваних судових рішень у повному обсязі на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України поза межами доводів касаційних скарг.

Мотивуючи відмову у позові про врахування часу перебування під вартою, відбування покарання до трудового стажу у зв'язку з недоведеністю порушення таких прав позивача, суд першої інстанції у резолютивній частині таку вимогу задовольнив.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди (у тому числі моральної) здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою), структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

У порушення наведених норм суд стягнув відшкодування моральної шкоди не із держави України шляхом списання Казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а із Державної казначейської служби України як юридичної особи публічного права.

Питання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача держави України в особі Державної казначейської служби України судом не вирішено.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, її представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко