Справа № 610/2785/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Тімонової В.М.,

за участю: секретаря судового засідання -Кравцової-Єріної Ю.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності і зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

25.08.2015 року до Балаклійського районного суду Харківської області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням в квартирі №150 житлового будинку №2-А по вул. Куйбишева в м.Балаклія та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 09.09.2007 року по 24.04.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 та після ухваленого Балаклійським районним судом Харківської області рішення про поділ спільного майна подружжя від 26.11.2014 року, вона стала не впускати його до квартири №150 житлового будинку №2-А по вул. Куйбишева в м. Балаклія, яка в рівних частках належить йому та відповідачці на праві спільної часткової власності, так як бажала, щоб квартира належала їй одноособово і він не мав права на частку в цій квартирі. ОСОБА_3 змінила замки на вхідні двері квартири, від яких у нього немає ключів, що створює непереборні перешкоди в користуванні належною йому часткою житлового приміщення. Він намагався вселитися до квартири та користуватися кімнатою площею 17,2 кв.м та відповідно приміщеннями загального користування, однак відповідачка створює йому перешкоди, добровільно виділити та визначити порядок користування кімнатами відповідачка відмовляється. Через її неправомірні дії позивач змушений звернутись до суду.

24.09.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просить відновити її порушене право як власника ? частки нежитлового приміщення магазину з продажу непродовольчих товарів №146, яке розташоване на першому поверсі житлового будинку №2-А по вул. Куйбишева в м. Балаклія, Харківської області, та усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні нею вказаним приміщенням, зобов'язавши ОСОБА_1 передати їй комплект дублікатів ключів від замків вхідних дверей вказаного приміщення, і зобов'язати відповідача не створювати їй перешкоди по користуванню цим нежитловим приміщенням.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 зазначила, що крім вказаної позивачем спірної квартири, вони є співвласниками в рівних частках (по ? частці кожному) нежитлового приміщення магазину з продажу непродовольчих товарів №146, яке розташоване на першому поверсі житлового будинку №2-А по вул. Куйбишева в м. Балаклія, Харківської області, яке набуло свій статус внаслідок проведеної реконструкції придбаної в шлюбі з ОСОБА_1 житлової квартири за тією ж адресою, і про яке вказує ОСОБА_1 в первісному позові.

Після набуття на підставі рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 26.11.2014 року нею права власності на частку вказаного нежитлового приміщення, ОСОБА_1, який до цього моменту був його єдиним власником, не надав їй ключі від вхідних дверей та не надає їй доступ до нього, тобто чинить перешкоди в користуванні особистою власністю. Він закрив це нежитлове приміщення, сам його не використовує за призначенням і не надає можливості це зробити і їй.

В звязку з такою поведінкою ОСОБА_1 виникла необхідність заявити зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності і зобовязання відповідача вчинити певні дії.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали заявлені в первісному позові вимоги та просили їх задовольнити. Зустрічну позовну заяву визнали в повному обсязі.

ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просили відмовити, посилаючись на те, що кімната, площею 23,2 м2 , після купівлі квартири була реконструйована, і в теперішній вона не є окремим ізольованим приміщенням, вона є прохідною і суміжною з іншими двома ізольованими кімнатами. Таким чином, в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1, їй на двох з дочкою залишиться в користуванні окреме приміщення тільки у вигляді ізольованої кімнати №6 площею 12,5 м2, що не відповідає вимогам житлового законодавства. Того факту, що ОСОБА_3 змінила замки від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 ні вона ні її представник не заперечували.

Позовні вимоги, заявлені в зустрічному позові ОСОБА_3 та її представник просили задовольнити в повному обсязі, вказуючи на обставини, викладені у позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що згідно рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року за ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину кв.№ 150 в будинку №2А по вул.Куйбишева в м.Балаклія Харківської області, залишивши ? частину кв.№ 150 в будинку №2А по вул.Куйбишева в м.Балаклія Харківської області за ОСОБА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину кв.№ 146 в будинку №2А по вул.Куйбишева в м.Балаклія Харківської області, залишивши ? частину кв.№ 146 в будинку №2А по вул.Куйбишева в м.Балаклія Харківської області за ОСОБА_1 (а.с. 13-14).

Згідно ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України)

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч.1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право власності особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також ч.1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч.2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України)

У відповідності до ч. 1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як передбачено ч. 1, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Ч.1 ст.369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.155 Житлового кодексу України, власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням.

В той же час в ст.361 ЦК України зазначено, що співвласник має право самостійно розпо-рядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Ч.1 ст.369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначає ОСОБА_1 та не заперечує відповідачка ОСОБА_3, остання змінила ключі від вхідних дверей спірної квартири №150 будинку 2а в м.Балаклія, Харківської області. ОСОБА_1 дублікатів ключів від квартири не має, а отже і не має можливості попасти в приміщення. Таким чином ОСОБА_3 порушує права ОСОБА_1 як власника ? частини вказаної квартири користуватися своїм майном, тому суд задовольняє вимоги ОСОБА_1 про вселення.

Відповідно до п. 14 ОСОБА_5 Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року ( із змінами та доповненнями, внесеними ОСОБА_5 Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить закріпити за ним у спірній квартирі АДРЕСА_1 кімнату площею 17,2 м2, відповідачці з донькою виділити в користування кімнати площею 23,2 м2 та 12,5 м2, а підсобні приміщення залишити в загальному користуванні.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 15 серпня 2012 року на квартиру АДРЕСА_2, квартира складається з трьох кімнат площею 23,2 кв.м., 17,2 кв.м та 12,5 кв.м., кухні площею 8,3 кв.м., ванної кімнати, площею 3,8 кв.м., двох коридорів площею 4,4 кв.м.та 1,8 кв.м., комори площею 2,6 кв.м. Загальна площа квартири 75,5 кв.м. (а.с. 15-16).

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось ОСОБА_1, кімната площею 23,2 м2 , після купівлі квартири була реконструйована і в теперішній вона не є окремим ізольованим приміщенням, що підтверджується планом квартири, який виготовлений 15.08.2012 року Балаклійським БТІ, де кімната позначена №2. Ця кімната не має дверей і зєднана вільним проходом з кухнею (стала кухня-студія) №7, коридором біля вхідних дверей №1, та коридором №3. Крім того, вказана кімната є прохідною і суміжною з іншими двома ізольованими кімнатами.

Ст. 104 ЖК України передбачає, що член сім'ї наймача має право вимагати укладення з ним окремого договору найму, якщо припадаюча на його частку житлова площа може бути виділена у вигляді приміщення, що відповідає вимогам ст. 63 ЖК України, тобто предметом договору найму житлового приміщення може бути ізольоване приміщення, що складається з однієї або декількох кімнат, при цьому розміром не менше встановленого для надання одній людині.

Відповідно до п. 6 ОСОБА_5 Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року (назва зі змінами), (на яку посилається ОСОБА_1 в своєму позові), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Ст. 48 ЖК України вказує, що житлові приміщення надаються громадянам в межах норми житлової площі, але не менше розміру, визначеного органами виконавчої влади на місцях, тобто не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в даному населеному пункті.

В ст. 47 ЖК України і п. 53 діючих «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених ОСОБА_5 Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року N470 (зі змінами), передбачений максимальний (граничний) розмір житлової площі на одну людину, це 13,65 м2 і мінімальний не менше за рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею в даному населеному пункті. Цей рівень визначається відповідними облвиконкомами. Рішенням Харківського облвиконкому ще з 1978 року на території Харкова і області цей рівень на одну особу встановлений в розмірі 8,3 м2.

Крім того, необхідно врахувати положення діючої до теперішнього часу ОСОБА_5 Пленуму Верховного Суду СРСР від 03.04.1987 року №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», який в п. 10 роз'яснено, що суд може відмовити в розподілі житлових приміщень в одній квартирі, якщо, враховуючи санітарні і технічні вимоги, він прийде до висновку про неможливість укладення декількох договорів найму.

Неприпустима, наприклад, зміна договору найму на малометражні квартири, в яких суміщені санвузли і ванни, або якщо унаслідок розділу, виходячи з планування квартири, створюватимуться незручності в користуванні як житловими, так і підсобними приміщеннями. У всіх таких випадках необхідно досліджувати можливість зміни договору найму, при необхідності отримати висновок житлових або санітарно-епідеміологічних органів про доцільність ухвалення такого рішення.

Спірна квартира має суміщений санвузол і ванну кімнату, які на схемі позначені під №8, тому вона не відповідає встановленим вимогам для укладення окремого договору найму.

З огляду на вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням в квартирі №150 житлового будинку №2-А по вул. Куйбишева в м.Балаклія так як вони не ґрунтуються на законі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічною позовною заявою, то зазначені нею факти були підтверджені ОСОБА_1 та визнані ним в судовому засіданні в повному обсязі.

Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI.

За змістом ст.1 цього Закону «Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні».

Згідно журналу судового засідання, адвокат позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3- ОСОБА_4 був присутній у судовому засіданні 2 години 37 хвилин, отже компенсації витрат на правову допомогу підлягає сума у розмірі 1444,40 грн.

Згідно ч.1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11,15, 59-61,88, ЦПК України, у відповідності із ст.ст.15, 16, 316, 317, 355, 356, 358, 361, 369, 386 ЦК України, ст..ст. 47,48,63 ЖК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3.

Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою № 150 будинку № 2А по вул. Куйбишева в м. Балаклія Харківської області.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням квартирою № 150 будинку № 2А по вул. Куйбишева в м. Балаклія Харківської області відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності і зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням задовольнити частково.

Поновити порушене право ОСОБА_3 як власника ? частки нежитлового приміщення магазину з продажу непродовольчих товарів № 146, розташованого на першому поверсі будинку № 2А по вул. Куйбишева в м. Балаклія Харківської області, усунути перешкоди у користуванні нею зазначеним приміщення, зобов»язавши ОСОБА_1 передати ОСОБА_3 комплект дублікатів ключів від замків вхідних дверей зазначеного приміщення.

Зобов»язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні нежитловим приміщенням - магазину з продажу непродовольчих товарів № 146, розташованого на першому поверсі будинку № 2А по вул. Куйбишева в м. Балаклія Харківської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн та витрати на правову допомогу в сумі 1444,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17.11. 2015 року.

СУДДЯ