справа № 125/2968/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015 Барський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Переверзєва С.В.

з участю секретаря Марущак Л.Ю

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду ОСОБА_1 вказала, що відповідачка зобов'язалась повернути борг в сумі 20204 грн 53 коп., які вона заборгувала їй. Це підтверджується власноручною розпискою відповідачки. Згідно розписки, яку відповідачка написала 03 листопада 2014 року, строк повернення боргу 10 листопада 2014 рокуВідповідачка добровільно вирішити питання повернення свого боргу не бажає і категорично відмовляється і тому у відповідності до вимог 1046, 1047 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_2 20204 грн. 53 коп. боргу та витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_3 повністю підтримала заявлений позов. Вона зазначила, що ОСОБА_2 взяла кошти в розмірі 20204 грн 53 коп і відповідно до розписки від 3 листопада 2014 року зобов,язувалась їх повернути. Оскільки кошти добровільно не були повернуті, позивач вимушена була звернутись до суду. Крім стягнення суми позики також наполягала на стягненні понесених судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_4 пред,явлений позов не визнав. Так він пояснив суду, що ОСОБА_2 працювала продавцем в магазині, якій належав ОСОБА_1 Через непорозуміння ОСОБА_1 вирішила, що ОСОБА_2 здійснила недостачу товару на загальну суму 20204 грн 53 коп і тому 3 листопада 2014 року у вечірній час за присутності своєї мати ОСОБА_5, двох працівників податкової служби, примусила відповідача написати розписку про необхідність повернення коштів, хоча ОСОБА_2 вказані кошти не позичала, і взагалі їх не отримувала. Також він пояснив суду, що ОСОБА_2 працювала у позивач неофіційно, в приміщенні магазину є відеокамера і позивач, не бажаючи дослідження всіх обставин справи не додав відеозйомку від 3 листопада 2014 року, яка би спростувала факт отримання ОСОБА_2 коштів.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що 3 листопада 2014 року бачила як ОСОБА_2 в приміщенні магазину її доньки писала розписку про те, що вона зобов,язується повернути кошти ОСОБА_1 Самого факту передачі коштів вона не бачила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. До такого висновку суд дійшов із слідуючого: відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов,язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути пред,явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, позичальник зобов,язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем, на підтвердження своїх доводів, надана розписка (а.с.6), яка свідчить, що ОСОБА_2 зобов,язувалась ОСОБА_1 повернути гроші у розмірі 20204 грн 53 коп до 10 листопада 2014 року. Договір позики належить до реальних договорів і отже, вважається укладеним з моменту передавання грошей або речей. Встановлюючи обставини написання зазначеної розписки і обставин передачі коштів, суд, відповідно до показів сторін, свідка ОСОБА_5, встановив, що розписка була написана 3 листопада 2014 року в приміщенні магазину, який належить позивачу. Будь яких доказів, які свідчили факт передачі коштів, стороною позивача надано не було, фактично розписка носить тільки зобов,язательний характер по поверненню коштів, але жодним чином не свідчить про факт передачі останніх. Тобто ОСОБА_1, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, не змогла довести ті обставини на які посилається і тому її позов не підлягає до задоволення.

Оскільки суд дійшов до переконання про необхідність відмови у задоволенні основної частини позовних вимог, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України до задоволення не підлягають вимоги позивача в частинні стягнення понесених судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.88, 209, 212, 213, 218, ЦПК України, ст.1046, ч.2 ст.1047, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 20204 грн 53 коп, судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів.

СУДДЯ: