У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа − Служба у справах дітей Святошинської в м. Києві районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі − ПАТ «Альфа Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа − Служба у справах дітей Святошинської в м. Києві районної державної адміністрації, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 45,50 кв. м, житловою площею 29,90 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів, виселення відповідачів без надання іншого житла.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що квартира, яка передана в іпотеку, є забезпеченням зобов'язань за кредитом, наданим у іноземній валюті, є єдиним житлом іпотекодавця та членів його сім'ї, її площа не перевищує 250 кв. м, іншого житла іпотекодавець та члени його сім'ї не мають, у зв'язку із чим позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню згідно з положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18>.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що 30 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 800003057, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 106 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 30 січня 2028 року. Цільове використання кредиту - оплата вартості квартири НОМЕР_1, що знаходиться у будинку НОМЕР_2, розташованому по АДРЕСА_1, і яка придбавається позичальником у власність за договором купівлі-продажу (п. 2.4 договору).

30 грудня 2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень № 1/800030004, відповідно до якого банк збільшив розмір кредиту та додатково надав ОСОБА_6 51 201 грн 98 коп.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідач передав в іпотеку нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором № 800003057, станом на 24 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 6 606 884 грн 07 коп., за кредитним договором № 1/800030004, яка станом на 25 березня 2014 складає 138 153 грн 70 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України <nau://ukr/435-15|st526> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898?ІV «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st33> (далі − Закон України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15>) передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18>, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» <nau://ukr/2654-12|st4> та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st5>, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстроченням виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України <nau://ukr/435-15|st263>), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Судами першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 212 <nau://ukr/1618-15|st212>−214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 303 <nau://ukr/1618-15|st303> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Ступак