АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4901/2015 Головуючий в 1 інстанції - Саадулаєв А.І.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення інфляційних втрат, пені, 3% відсотків річних та витрат на правову допомогу, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Європейський страховий альянс» про стягнення інфляційних, пені, 3% річних та витрат на правову допомогу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09.01.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 31163,47 грн. Так, як відповідач, після ухвалення судового рішення продовжує не виконувати свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, станом на 01.07.2014 року період прострочення становить 207 днів. Тому позивач з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд стягнути на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 4399,92 грн., 3% річних у розмірі 817,51 грн., пеню у розмірі 4794,52 грн., витрати на правову допомогу 550,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення інфляційних втрат, пені, 3-ох відсотків річних та витрат на правову допомогу - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В скарзі зазначив, що судом не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, зокрема ст. ст. 509, 536, 549, 550, 599, 612, 625ЦК України. Також, судом безпідставно не було стягнуто витрати на правову допомогу, що є порушенням вимог ст. 79, 84, 88 ЦПК України.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Про розгляд справи повідомлені. Представник відповідача подав суду письмові заперечення .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПрАТ «Європейський страховий альянс» задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 31163,47 грн., вартість послуг евакуатора у розмірі 1500,00 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 500,00 грн., 3% річних у розмірі 130,84 грн., пеню в розмірі 594,22 грн., понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 338,88 грн. та 550,00 грн. на правову допомогу, а всього 34777,41 грн.

На підставі вказаного рішення 09.01.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечуються відповідачем в його запереченнях, направлених на адресу суду, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року у справі №761/23076/13-ц не виконано.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не перебуває з відповідачем у договірних правовідносинах, а обов'язок щодо відшкодування страхового відшкодування у відповідача виник на підставі судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, так як він не в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

З рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року вбачається, що у відповідача ПрАТ «Європейський страховий альянс» виникло грошове зобов'язання на підставі договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеного між ним та ОСОБА_4 на користь третьої особи (позивача в даній справі майно, якого було пошкоджено).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, як відповідач в даній справі, після ухвалення судового рішення, так і не виконав свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування потерпілій особі, за страховим полісом страхування цивільно-правової відповідальності, відсутні підстави вважати, що зобов`язання припинилось.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-113 цс 14 від 01 жовтня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відмовляючи в задоволенні пені, суд безпідставно не застосував ст. 549 ЦК України, відповідно до якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п 36.5. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Тобто, відмовляючи в задоволенні позову, суд не врахував, що інфляційні втрати, три проценти річних та пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. ЇЇ розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Право на звернення з позовом про стягнення вищезазначених сум за кожен місяць виникає щомісяця на відповідну суму.

Таким, чином, колегія суддів не може погодитись з висновком районного суду, що обов'язок виплатити страхове відшкодування у відповідача виник на підставі судового рішення тому, що зобов'язання виникло на підставі укладеного відповідачем договору страхування, - страхового полісу.

Доводи представника відповідача, про те, що попереднім рішенням вже стягнуті судом інфляційні втрати , і три відсотки річних, колегія не приймає, тому, що як вже зазначалось вище у позивача право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України виникає щомісячно, до виконання грошового зобов`язання.

В даній справі позивач звернувся за стягненням сум, передбачених ст. 625 ЦК України, а також пені з грудня 2013 року до 18 вересня 2014 року, який в попередній справі не заявлявся .

Відповідно до розрахунку, зробленого позивачем з 06.12.2013 року до 18 вересня 2014 року інфляційні втрати складають суму 4399,92 грн., 3% річних - 817,51 грн., пеня, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за цей період 4794,52 грн.(а.с. 28-31).

Колегія суддів перевірила наданий позивачем розрахунок і встановила, що сума інфляційних втрат, за заявлений період, за не виплату суми страхового відшкодування (31163 грн.47 коп.) становить - 5 235 грн. 46 коп. Проте, виходячи з суми позовних вимог, яка була заявлена в меншому розмірі, апеляційний суд вважає можливим стягнути лише ту суму про яку просив позивач, а саме 4 399 грн. 92 коп. 3% річних виходячи з не виплаченої суми страхового відшкодування, за той же період становить суму 735 грн. 12 коп. Пеня за період з 06 грудня 2013 року до 18 вересня 2014 року, за прострочення виплати суми страхового відшкодування , яке складає суму 31 163 грн. 47 коп. , виходячи з подвійної облікової ставки НБУ становить суму 4311 грн. 63 коп.

Доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку давності, щодо вимог про стягнення пені є безпідставні, тому, що з позовом позивач звернувся в липні 2014 року, а пеню, яка нараховується за кожен день прострочення, просив стягнути за період з грудня 2013 року і до 18 вересня 2014 року з урахуванням збільшених позовних вимог, тобто, позивач не пропустив річний строк для звернення до суду з такими вимогами.

Доводи відповідача, про відсутність їх вини у невиконанні рішення суду є недоведеними, крім того про свій обов`язок виплатити суму страхового відшкодування потерпілій особі відповідачу відомо з дня , коли вони отримали документи про настання страхового випадку, а не з дати ухвалення судового рішення. Посилання на наявність вини державних виконавців є нелогічним, так як останні не несуть відповідальності за невиплату страховими компаніями сум страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, приходить до висновки, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, є доведеними, та такими, що підлягають до часткового задоволення. (з урахуванням помилок допущених в розрахунках.)

Рішення районного суду, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, які безпідставно не були застосовані судом, відповідно до ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з того, що відповідно до п.п. 47,48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» , в яких зазначено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 26.06.2014 року укладений між ТзОВ «Правіс» та ОСОБА_2 в якому зазначено вартість виконання послуг в розмірі 550 грн. 00 коп. (а.с. 12-13).

Разом з тим матеріали справи не містять документу, який би свідчив про оплату позивачем суми, зазначеної в договорі, а тому правові підстави, для стягнення з відповідача, витрат, які документально не підтверджені відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути судовий збір за подачу позову 243 грн. 60 коп., та за подання апеляційної скарги 121 грн. 80 коп. (а.с. 1, 52).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення інфляційних втрат, пені, 3-ох відсотків річних та витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) інфляційні втрати в розмірі 4399 грн. 92 коп., три проценти річних в розмірі 735 грн. 12 коп., пеню в розмірі 4311 грн. 63 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 365 грн. 40 коп., а всього загальну суму 9812 (дев`ять тисяч вісімсот дванадцять грн.) 07 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: