У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Лоліта Борисівна про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представників ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14554,67 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 7 травня 2013 року складає 116291,83 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та виселити з неї відповідача і інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у ній.

Позов мотивовано тим, що 20 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 57366 грн зі сплатою 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2022 року. На підставі заяви відповідача від 15 липня 2008 року залишок заборгованості за вказаним кредитним договором переведено з валюти гривня у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 12334,68 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2022 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем і ОСОБА_6 20 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 30,30 кв.м, житловою площею 18,50 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 76488 грн. Відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання перед банком по поверненню кредитних коштів не виконує, у зв'язку із чим, станом на 1 травня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 14554,67 доларів США, що за курсом НБУ від 7 травня 2013 року складає - 116291,83 грн. Вказану заборгованість банк просив стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - належну відповідачу квартиру.

У березні 2014 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов, в якому просив визнати кредитний та іпотечний договори від 20 грудня 2007 року, укладені між сторонами нікчемними; зобов'язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6

Зустрічний позов мотивовано тим, що при укладенні кредитного та іпотечного договорів у ПАТ КБ «Приватбанк» був відсутній дозвіл на провадження певного виду діяльності (надання споживчих кредитів фізичним особам в іноземній валюті). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, відповідно ст. 203 ЦК України. Метою кредитного договору, яку ставили перед собою учасники цивільних відносин, було належне виконання договірних зобов'язань. Разом з тим, позивач не міг передбачити, що внаслідок економічної кризи сума кредиту збільшиться у 2 рази, якби він знав це при підписанні договору то не уклав-би додаткові угоди з банком.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог банку скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року, у розмірі 14 554,67 доларів США, що еквівалентно 116 291,83 грн, яка складається з: 11 373,72 доларів США - заборгованість за кредитом; 1406,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 165,28 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 285,79 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 1323,15 доларів США - штраф (процентна складова), звернуто стягнення на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 30,30 кв.м, житловою площею 18,50 кв.м, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за ціною визначеною договором між сторонами, а у випадку недосягнення такої згоди - за ціною, визначеною в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності. Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VІІ. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Представники ОСОБА_6, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позивних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є майном, яке виступає як забезпечення зобов'язань відповідача ОСОБА_6 за кредитним договором від 20 грудня 2007 року, наданим в іноземній валюті, та яке використовується останнім, як місце його постійного проживання, загальна площа квартири становить 30,30 кв.м, відомостей про наявність у відповідача іншого житла немає, тому звернення стягнення на таке майно є порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та є підставою для відмови у позові банку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову банку з ухваленням у цій частині нового рішення апеляційний суд виходив з наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з квартири. Разом з тим, посилаючись на набрання 7 червня 2014 року Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» доповнив резолютивну частину рішення положенням про те, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії вказаного закону.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 57366 грн зі сплатою 15,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2022 року.

На підставі заяви відповідача від 15 липня 2008 року залишок заборгованості за вказаним кредитним договором було переведено з валюти гривня у валюту долар США.

Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 12334,68 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2022 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем ОСОБА_6 20 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 30,30 кв.м, житловою площею 18,50 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 76488 грн.

Відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання перед банком по поверненню кредитних коштів не виконував, чим порушив умови договору кредиту та вимоги діючого законодавства України та у зв'язку із порушенням зобов'язань, станом на 1 травня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 14554,67 доларів США, що за курсом НБУ 7,99 складає 116291,83 грн.

Задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з квартири апеляційний суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення цих вимог.

Разом з тим, таких підстав апеляційним судом не наведено, відповідні висновки ухвалене ним рішення не містить.

Апеляційний суд не врахував, що перш ніж звертати стягнення на предмет іпотеки, суд зобов'язаний чітко, відповідно до вимог закону та умов договору визначити розмір заборгованості, перевірити з чого вона складається, та за який період нарахована.

При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК)

Задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача суд апеляційної інстанції свої висновки належним чином не мотивував, не перевірив усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд звернув стягнення на предмет іпотеки, зазначивши в резолютивній частині рішення, що це рішення не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим, свої висновки щодо застосування вказаного Закону саме таким чином не обґрунтував, не спростував висновків місцевого суду, що набрання чинності цим законом є підставою для відмови у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд не визначився з порядком застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не встановив чи є чинність цього закону підставою для відмови у задоволенні позову, або за умов встановлення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки правильним є застосування ст. 217 ЦПК України, шляхом вирішення питання про зупинення стягнення на час дії Закону, а не відмова у позові.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неповноту перевірки законності і обґрунтованості рішення місцевого суду, порушення норм процесуального права, що в свою чергу, призвело до поверхового вирішення спору.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська