Справа № 2-564/11 Провадження № 22-ц/772/1220/2015Головуючий в суді першої інстанції Тарнавський М. В.
Категорія 39Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Чорного В.І.,

суддів: Панасюка О.С., Чуприни В.О.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

в с т а н о в и л а :

26 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 заявила клопотання про призначення у справі повторної комісійної судово-психіатричної експертизи для встановлення чи страждав ОСОБА_5 яким-небудь психічним захворюванням або порушенням душевної діяльності, пов'язаним з втратою розуміння значення своїх дій і можливості керувати ними, а якщо так, то чи міг він розуміти значення своїх дій і керувати ними в момент складання заповіту 08 вересня 2010 року.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2013 року було призначено повторну комісійну судово-психіатричну посмертну експертизу.

З листів директора Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології Пінчука І.Я. від 22.11.2013 № 01-08/255 та 26.12.2013 року № 04-08/281 вбачається, що вартість зазначеної експертизи становить 8874 грн. (а.с. 236, 239).

В матеріалах справи міститься ксерокопія квитанції № 6627568 від 08.01.2014 року про внесення ОСОБА_2 на рахунок отримувача УНДІССПН 8874 грн. з призначенням платежу «за повторну комісійну судово-психіатричну експертизу згідно листа № 04/08/255 від 22.11.2013 року» (а.с. 243).

На виконання вищевказаної ухвали, експертами Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології надано акт повторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 1 від 07.02.2014 року. (т. 1 а.с. 245-249).

05 червня 2014 року ОСОБА_2 заявила клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для встановлення достовірності виконання рукописного тексту в заповіті від 08 вересня 2010 року ОСОБА_5

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 червня 2014 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на виконання якої надано висновок експерта за № 241-П від 30.07.2014 року (т. 2 а.с. 79-85).

Вартість зазначеної експертизи згідно розрахунку НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області становить 900, 48 грн. (а.с. 73).

Згідно квитанції № 9080596 від 29.07.2014 року ОСОБА_2 внесено на рахунок НДЕКЦ при УМВС у Вінницькій області 900,48 грн. з призначенням платежу «за проведення почеркознавчої експертизи» (а.с. 74).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.11.2014 року, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовлено.

26 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового ріщення щодо стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на її користь судових витрат по оплаті вартості повторної комісійної судово-психіатричної посмертної, а також судової почеркознавчої експертиз на загальну суму 9774,48 грн., оскільки при ухвалення рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задовленні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони під час розгляду справи не ставили питання про стягнення судових витрат, а тому відсутні підстави для задоволення такої заяви.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Частинами 1,3 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові вирати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, що беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Зі змісту рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 жовтня 2014 року вбачається, що під час його ухвалення судом не вирішувалося питання про розподіл судових витрат, що суперечить вимогам ст. 215 ЦПК України.

Посилання суду першої інстанції на те, що заявником під час розгляду справи взагалі не ставилося питання про стягнення з позивачів на її користь судових витрат, понесених на оплату судових експертиз, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки ОСОБА_2 реалізувала своє право шляхом звернення до суду з відповідною заявою про ухвалення додаткового рішення.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказаних обставин справи та норм закону не врахував, а тому дійшов передчасного висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Разом з тим, відповідно до приписів ЦПК України додаткове рішення може ухвалити лише суд, який ухвалив рішення по суті позовних вимог, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) В.І.Чорний

Судді: (підпис) О.С.Панасюк

(підпис) В.О.Чуприна

З оригіналом вірно: