РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

04 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - Шевченко Є. Л.

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору недійсним.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" у солідарному порядку заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.04.2007 року в розмірі 32 394,17 дол. США (еквівалент 419 505 грн. 25 коп.) та 6 044 грн. 16 коп., з яких:

- 29 092,48 дол. США (еквівалент 376 748 грн. 29 коп.) - кредитна заборгованість;

- 3 301,69 дол. США (еквівалент 42 756 грн. 96 коп.) - заборгованість за процентами;

- 2 190 грн. 76 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 3 853 грн. 40 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" судовий збір у розмірі по 1 827 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/13555/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - Шевченко Є. Л.

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з них у солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.04.2007 року в розмірі 32 860,90 дол. США (еквівалент 425 549 грн. 41 коп.), з яких: 29 092,48 дол. США (еквівалент 376 748 грн. 29 коп.) - кредитна заборгованість; 3 301,69 дол. США (еквівалент 42 756 грн. 96 коп.) - заборгованість за процентами; 169,17 дол. США (еквівалент 2 190 грн. 76 коп.) - пеня за прострочення сплати кредиту; 297,56 дол. США (еквівалент 3 853 грн. 40 коп.) - пеня за прострочення сплати процентів.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між Банком та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір, поручителем за яким відповідно до Договору поруки була ОСОБА_4, однак ОСОБА_3 належним чином умови договору не виконав, у зв'язку з чим з нього підлягає стягненню заборгованість у вищезазначеному розмірі.

У подальшому, ОСОБА_3 було подано зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк», у якому позивач за зустрічним позовом просив визнати Кредитний договір недійсним, посилаючись на те, що договір містить несправедливі умови, які значно погіршують становище споживача; ціна договору виражена в іноземній валюті, що, на думку ОСОБА_3, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник Банку у судовому засіданні вимоги первісного позову визнав у повному обсязі та просив про їх задоволення з підстав, визначених у позовній заяві; вимоги зустрічного позову не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала та просила про відмову у їх задоволенні; вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 підтримала у повному обсязі.

Дослідивши обставини та матеріали справи, вивчивши доводи первісного, зустрічного позовів та письмових заперечень, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

20 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов вказаного договору, позивач надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в розмірі 42 000 дол. США (еквівалент 212 100 грн.), а ОСОБА_3 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19.04.2017 року, згідно з графіком погашення кредиту (додаток № 1 до Кредитного договору), та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,5 %. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за Договором в попередньому місяці.

Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів, згідно з п. 1.3.4 Кредитного договору відбувається з 01 по 10 (включно) число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

02 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів з 01 по 25 число кожного місяця, а також викладено графік погашення кредиту у новій редакції.

10 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 482,94 дол. США зі строком сплати 28 числа кожного місяця; змінено кінцевий термін повернення кредиту (не пізніше 19.04.2023 року); перенесено строки виконання зобов'язань зі сплати прострочених процентів.

Сторони домовились, що для ідентифікації договору може використовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні (№ 0), так і реєстраційний номер договору в системі обліку Банку (№ 1).

В якості забезпечення належного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № 109858 від 20.04.2007 року. Відповідно до умов Договору поруки Поручитель зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору.

10 лютого 2009 року між Банком та Поручителем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поруки, відповідно до умов якої поручитель надав згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання.

Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором у повному обсязі, зарахувавши у встановленому п. 1.5 Кредитного договору порядку грошові кошти на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням. В той же час, відповідач ОСОБА_3, всупереч умов Кредитного договору, з жовтня 2013 року припинив здійснення платежів для погашення кредиту, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання, у зв'язку з чим у нього перед Банком виникла непогашена заборгованість.

Згідно з п. 7.1 Кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, Позичальник має сплатити Банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Крім того, відповідно до п. 5.5 Кредитного договору у випадку порушення Позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше, ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору, та/або у випадку порушення Позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 Кредитного договору.

Відповідно до розділу 11 Кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п. п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 Кредитного договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати отримання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що на став на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Відносини щодо надання фізичним особам споживчого кредиту регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За своїм характером відносини, що виникли між сторонами, є зобов'язальними правовідносинами. Так, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Це тягне за собою передбачені законом або договором правові наслідки, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, до зобов'язання може застосовуватися заходи забезпечення його належного виконання. Так, згідно зі ст. ст. 546, 549, 553 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою. При цьому, статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В ході судового розгляду встановлено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 взятих на нього зобов'язань, станом на 13.10.2014 року у нього перед Банком виникла заборгованість за кредитом у розмірі 29 092,48 дол. США (еквівалент 376 748 грн. 29 коп.), а також за відсотками у розмірі 3 301,69 дол. США (еквівалент 42 756 грн. 96 коп.).

В той же час, суд не вважає, що вимоги Банку в частині стягнення з ОСОБА_3 пені за кредитом та за відсотками в іноземній валюті (доларах США) із зазначенням гривневого еквіваленту, підлягають задоволенню. Так, згідно з п. 12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Однак, умовами Кредитного договору передбачено, що пеня вираховується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Вказане свідчить про те, що подвійна облікова ставка НБУ застосовується лише до суми у гривні, а тому зворотна конвертація Банком розміру пені в іноземну валюту є безпідставною. Крім того, слід погодитися із твердженнями представника відповідачів про те, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

За такого, суд приходить до висновку, що станом на 13.10.2014 року (офіційний курс НБУ - 12 грн. 95 коп. за 1 дол. США) у ОСОБА_3 виникла заборгованість перед Банком в розмірі 32 394,17 дол. США (еквівалент 419 505 грн. 25 коп.) та 6 044 грн. 16 коп., з яких:

- 29 092,48 дол. США (еквівалент 376 748 грн. 29 коп.) - кредитна заборгованість;

- 3 301,69 дол. США (еквівалент 42 756 грн. 96 коп.) - заборгованість за процентами;

- 2 190 грн. 76 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 3 853 грн. 40 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Враховуючи те, що зобов'язання за Кредитним договором було забезпечене порукою, позивач, відповідно до вимог п. 11 Кредитного договору, 09 вересня 2014 року направив на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимоги за вих. № 30-11/16132 та № 30-11/16133 про усунення порушень Кредитного договору, однак вказані вимоги відповідачами у встановлений договором строк задоволені не були.

За такого, суд приходить до висновку, що право Банка відповідачами було порушене внаслідок неналежного виконання, а тому воно підлягає судовому захисту. У зв'язку з цим, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід стягнути у солідарному порядку на користь Банку вищезазначену заборгованість за Кредитним договором. При цьому, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки пеня підлягає стягненню у національній валюті України - гривні.

За такого, суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсиббанк» не підлягає задоволенню як із вищезазначених підстав, так і з огляду на таке.

Так, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Такої позиції дотримується Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладене у постанові від 30.03.2012 року.

У матеріалах справи міститься копія банківського дозволу та додатку до нього, виданого Національним банком України, яким встановлено перелік операцій, які мав право здійснювати Банк на момент укладення Договору кредиту, до яких, зокрема, належать операції з валютними цінностями. За такого, суд приходить до висновку, що Банк уповноважений на видачу кредитів в іноземній валюті, а тому посилання представника відповідачів на вказану обставину як на підставу визнання договору недійсним є необґрунтованим.

При цьому, суд також враховує той факт, що між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір споживчого кредиту. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється.

У зв'язку із зазначеним, Пленумом ВССУ роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. В той же час, оскільки оспорюваний договір було укладено у 2007 році, суд не приймає положення вказаної частини статті до уваги.

Суд також не може враховувати посилання ОСОБА_3 на те, що укладення договору в іноземній валюті є несправедливою умовою, що значно погіршує становище споживача у разі знецінення національної валюти - гривні.

Так, відповідно до п. 9.17 Кредитного договору Позичальник, укладаючи цей договір, визнає можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отримання кредитних коштів та/або їх використанні за цільовим призначенням, внаслідок чого може виникнути необхідність у здійсненні Позичальником за власний рахунок доплати за товари, послуги після проведення операції обміну/конвертації валюти, в якій видана сума кредиту, та/або при поверненні кредитних коштів згідно умов договору. Вказаний пункт свідчить про те, що ОСОБА_3 усвідомлював ризик зміни курсу гривні до долара США та погодився із тим, що вказаний ризик покладається на нього.

При цьому, законодавством України встановлено, що курс гривні, зокрема, до долара США не є сталим, і встановлюється кожного дня Національним банком України відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів від 12.11.2003 року.

За такого, суд приходить до висновку, що на момент укладення Кредитного договору ОСОБА_3 усвідомлював можливі наслідки укладення кредиту в іноземній валюті, свідомо укладав договір в іноземній валюті під менший відсоток річних, а тому посилання на те, що вказані умови договору є явно дискримінаційними для споживача через валюту кредитування, суд до уваги не приймає.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3, отримавши кредитні кошти, у подальшому здійснював обов'язки щодо погашення заборгованості, що, на думку суду, свідчить про те, що відповідач прийняв умови договору, не оспорював його в судовому або позасудовому порядку.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Аналіз положень ст. 203 ЦК України дає суду підстави вважати, що у спірних правовідносинах відсутні необхідні обставини, які б дали можливість суду визнати правочин недійсним.

При цьому, ОСОБА_3 не було надано жодних інших доказів, які б в силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» могли б свідчити про несправедливість тих чи інших умов Кредитного договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1827 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" у солідарному порядку заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.04.2007 року в розмірі 32 394,17 дол. США (еквівалент 419 505 грн. 25 коп.) та 6 044 грн. 16 коп., з яких:

- 29 092,48 дол. США (еквівалент 376 748 грн. 29 коп.) - кредитна заборгованість;

- 3 301,69 дол. США (еквівалент 42 756 грн. 96 коп.) - заборгованість за процентами;

- 2 190 грн. 76 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 3 853 грн. 40 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" судовий збір у розмірі по 1 827 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН