Справа № 367/1590/14-ц Головуючий у І інстанції Линник В.Я.
Провадження № 22-ц/780/985/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 42 12.02.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 листопада 2014 року у справі за позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із спільного майна, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що їй належить 17/75 частин будинку по АДРЕСА_1 в м.Буча Київської області, який вона успадкувала у 2006 році після смерті батька ОСОБА_4 34/75 частин цього ж будинку належить відповідачу ОСОБА_2 та 8/25 частин - ОСОБА_3 Крім того, їй на праві власності належить частина приватизованої присадибної земельної ділянки будинку площею 950 кв.м. Вказувала, що вона як співвласник має право на виділ в натурі своєї частини будинку. Посилаючись на те, що між нею і відповідачами не досягнуто згоди щодо способу розподілу будинку, просила суд з урахуванням висновку судової експертизи здiйснити реальний подiл житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.Буча, видiлити на її користь та визнати за нею право власностi вiдповідно до варіанту № 2 (схема № 2) розподiлу житлового будинку та господарських будiвель i споруд вiдповiдно до висновку експертизи № 8126 ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» на частку 17/75 частин будинку, що складається із приміщень: 1-4 кухня площею 8 кв.м. вартiстю 19692 грн., 1-5 житлова кімната площею 9,9 кв.м. вартiстю 24368 грн., 1-8 житлова кімната площею 13,3 кв.м. вартiстю 32737 грн., всього площею 31,2 кв.м. вартiстю 76797 грн. Видiлити на користь ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на 34/75 частин будинку по АДРЕСА_1 в м.Буча, що включає приміщення: І веранда площею 4,8 кв.м. вартiстю 10494 грн., 1-2 передпокiй площею 8,4 кв.м. вартiстю 20676 грн., 1-3 житлова кімната площею 27,1 кв.м. вартiстю 101 767 грн., всього площею 40,3 кв.м. вартiстю 132937 грн. Грошову компенсацію за змiну ідеальних часток спiввласникiв провести згiдно з висновком експертизи № 8126 ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» за варіантом № 2 (схема № 2)

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 4 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1, не погоджуючись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд безпідставно послався у рішенні на ст.100 ЖК УРСР, поскільки спірні відносини регулюються ст.152 ЖК України, яка зазначає про необхідність згоди виконкому місцевої ради на переобладнання будинку у двохквартирний. Крім того, суд при розгляді справи порушив права позивача, не сприяв повеному та всебічному розгляду справи, не роз'яснив позитвачу його обов'язок щодо необхідності надання відповідного рішення виконкому.

Учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, апелянт ОСОБА_1 до суду не з'явилася, її неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.Буча Київської області.

Позивачці ОСОБА_1 належить 17/75 частин будинку, а відповідачу ОСОБА_2 належить 34/75 частин цього ж будинку, який вони успадкували після смерті батька ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 30 травня 2006 року. Крім того, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 успадкували після смерті батька присадибну земельну ділянку вказаного будинку площею 950 кв.м. у частках відповідно 1/3 і 2/3 частини, що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 30 травня 2006 року.

8/25 частин цього ж будинку належать відповідачці ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу частини будинку від 6 червня 1997 року.

Також судом у справі встановлено, що існує технічна можливість розподілу в натурі будинку між співвласниками із виділенням сторонам відособлених частин будинку, що стверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи. Розподіл будинку потребує переобладнань та добудов, проте позивачка не надала суду як дозвіл виконкому Бучанської міської ради на переобладнання і перепланування жилого приміщення згідно запропонованих експертом варіантів, так і висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань.

Відмовляючи у виділі в натурі частини будинку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю дозволу виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання будинку, що передбачено ст.152 ЖК України.

Крім того, позивач не надав доказів, що вихід із будинку, який пропонує облаштувати експерт, буде на ділянці, яка належить позивачці та ОСОБА_2

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку, що належить громадянину на праві приватної власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до роз'яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК України).

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що розподіл будинку потребує значних переобладнань, зокрема влаштування нових дверних отворів і віконних прорізів та замуровування існуючих, розділення трьох приміщень перегородками, облаштування приміщень іншого призначення (кухонь, коридорів, жилих кімнат) та добудову санвузла.

За таких обставин з огляду на відсутність дозволу виконкому на переобладнання будинку, який є необхідним згідно вимог закону, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд при розгляді справи порушив права позивачки, не сприяв повному та всебічному розгляду справи, не роз'яснив позивачці її обов'язок щодо необхідності надання відповідного рішення виконкому. Зі справи вбачається, що позивачка та її представник ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленими не з'явилися до суду, направивши телеграму про розгляд справи у їх відсутність, що у свою чергу спростовує доводи скарги про порушення судом прав позивачки, яка самостійно розпорядилася своїми процесуальними правами.

Посилання апелянта на те, що суд мав самостійно витребувати дозвіл безпідставні та суперечать приписам ч.3 ст.11 та ст.60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже обов'язок доведення покладається саме на сторони, а не на суд, як помилково вважає апелянт.

Відповідно до вимог ч.4 ст.11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює їм права і обов'язки, сприяє здійсненню їх прав. За змістом даної норми суд сприяє здійсненню прав, якщо сторона самостійно не може їх реалізувати чи має цу цьому труднощі.

Під час розгляду справи позивачка не надала суду доказів і не повідомила про це суд, що у неї існують труднощі в отриманні дозволу виконкому на переобладнання, як і не надала доказів, що вона взагалі звертався до виконкнмоу, що у свою чергу свідчить про недобросовісність здійснення своїх прав позивачкою і не відпровідає вимогам і приписам ч.3 ст.27 ЦПК України, яка вказує на необхідність добросовісного користування стороною у справі своїми правами.

Крім того, судом встановлено, що юридичну допомогу у справі позивачці надавав адвокат ОСОБА_6, який на підставі договору про надання правової допомоги приймав участь у розгляді цієї справи.

Не було надано відповідних доказів і клопотань також і до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин посилання позивачки на порушення її прав надумані і безпідставні.

В той же час колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправомірного застосування судом ст.100 ЖК УРСР, поскільки дана норма міститься у главі 2 ЖК УРСР «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду», яка не регулює спірних відносин щодо користування приватними житловими будинками.

Як вище вказувалося спірні відносини щодо надання дозволу на переобладнання приватного будинку у двохквартирний регулюються ст.152 ЖК України, яка вимагає дозволу виконкому місцевої ради на таке переобладнання.

Згідно роз'яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин. Якщо помилки у такому рішенні стосуються правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

З викладених підстав колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, виключивши із мотивувальної частини посилання на ст.100 ЖК УРСР.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 листопада 2014 року змінити, виключивши із мотивувальної частини посилання на ст.100 ЦК УРСР.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :