Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд»(далі - ПАТ «СК «Скайд») про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 08 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10 квітня 2013 року між ним та ПАТ «СК «Скайд» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 280/-20, предметом якого є належний йому на праві власності автомобіль «Mescedes-Benz E200 K», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, загальна страхова сума встановлена у розмірі 200 000 грн. Листом від 23 травня 2013 року відповідача було повідомлено про зміну державного реєстраційного номеру вказаного вище автомобіля на НОМЕР_2. 28 травня 2013 року автомобіль позивача було знищено в результаті пожежі, про що цього ж дня було повідомлено ПАТ «СК «Скайд». Однак, у виплаті страхового відшкодування йому було відмовлено у зв'язку з тим, що на момент настання страхового випадку дія договору страхування була припинена. Посилаючись на наведене, просив суд стягнути з ПАТ «СК «Скайд» на свою користь: 142 840 грн 85 коп. страхового відшкодування; 5 000 грн за надання правової допомоги; витрати у розмірі 400 грн, що були понесені ним у зв'язку з проведенням експертизи та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Скайд» на користь ОСОБА_3 142 840 грн 85 коп. страхового відшкодування та 400 грн витрат за проведення експертизи.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 08 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із безпідставності позовних вимог, зазначивши при цьому, що страховик не несе відповідальності та не виплачує страхове відшкодування за випадками, що відбулися в період припинення дії договору та до моменту поновлення такої дії. Повноваження директора департаменту ПАТ СК «Скайд» щодо приймання страхових платежів готівкою були припустими лише за умови укладення договору доручення.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судами установлено, що 10 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Скайд», в особі директора департаменту у м. Кременчуці ОСОБА_5, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є належний позивачеві автомобіль «Mescedes-Benz-E 200 K», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в подальшому змінений на НОМЕР_2.

28 травня 2013 року автомобіль позивача було знищено в результаті пожежі.

Пунктом 10.1 договору добровільного страхування наземного транспорту (страхові внески, строки їх сплати) передбачено, що страховий платіж сплачується страхувальником 5-ма частинами в такі терміни: I частина в сумі 1 125 грн до 12 квітня 2013 року; II частина в сумі 1 125 грн до 12 травня 2013 року; III частина в сумі 2 250 грн до 12 липня 2013 року; IV частина в сумі 2 225 грн до 12 жовтня 2013 року; V частина в сумі 2 225 грн до 12 січня 2014 року.

Із матеріалів справи убачається, що згідно з умовами договору ОСОБА_3 було сплачено страхові платежі: 04 квітня 2013 року у розмірі 1 125 грн., 11 квітня 2013 року відповідно до прибуткового касового ордеру № 321/20 готівкою у розмірі 1 125 грн., 12 липня 2013 року у розмірі 2 250 грн. (а.с. 14).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій особі.

Згідно зі ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

За правилами ст. 997 ЦК України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

Згідно з п. 9.1.3 умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 10 квітня 2013 року № 280-20 дія договору припиняється у разі несплати страхувальником страхової премії у встановлені договором строки, при цьому договір вважається призупиненим у випадку, якщо перша (або чергова) частина страхової премії не буда сплачена. Дія договору відновлюється після сплати страхової премії без подовження строку його дії на термін призупинення.

Розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити мотиви відхилення тих чи інших доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Зміст рішення апеляційного суду передбачено в ст. 316 ЦПК України, в якому, зокрема, зазначаються мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Проте, вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене увагу не звернув, у порушення ст.ст. 212-214, 316 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно, не дав належної оцінки запереченням позивача на апеляційну скаргу, не навів достатніх мотивів на спростування висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог. При цьому, в рішенні містяться висновки, які є суперечливими та взаємовиключними.

Так, дійшовши висновку, що на дату настання події ОСОБА_3 було сплачено лише першу частину страхового платежу у розмірі 1 125 грн, а тому з 00 год. 00 хв. 13 травня 2013 року договір страхування припинив свою дію, суд не взяв до уваги надану позивачем в якості доказу сплати ним чергового страхового платежу квитанцію до прибуткового касового ордеру № 321-20 від 11 квітня 2013 року, пославшись на те, що відповідно до виданої довіреності № 238 від 03 жовтня 2012 року директор департаменту у м. Кременчуку ОСОБА_5, який прийняв цей платіж, за відсутності окремого договору доручення між ним та ПАТ «СК «Скайд» не мав повноважень щодо приймання страхових платежів готівкою.

Такий висновок суду суперечить змісту зазначеної довіреності, якою ОСОБА_5 уповноважений приймати страхові платежі як готівкою, так і у безготівковій формі. При цьому довіреність не містить посилання на можливість виконання таких функцій директором департаменту ОСОБА_5 лише після укладення договору доручення (а.с. 15).

Крім того, обґрунтовуючи свої висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову, апеляційний суд послався на те, що 13 травня 2013 року ПАТ «СК «Скайд» своїм листом повідомляло позивача про призупинення дії договору добровільного страхування наземного транспорту від 10 квітня 2013 року у зв'язку з несплатою частини страхового платежу в строки та розмірах, передбачених умовами договору страхування, на який позивач не відреагував.

Однак, в матеріалах справи не міститься належних і допустимих доказів розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження того, що таке повідомлення відповідачу направлялось та ним отримане (а.с. 128).

В ухваленому апеляційним судом рішенні міститься висновок про наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_3 шляхом стягнення з ПАТ «СК «Скайд» 142 840 грн 85 коп. страхового відшкодування, 400 грн витрат за проведення експертизи та 1 528 грн 41 коп. судового збору, а всього 144 768 грн 26 коп. Одночасно суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Такі висновки апеляційного суду є суперечливими та взаємовиключними.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 08 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін