У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради Донецької області, про встановлення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею по АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 11 липня 2000 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 листопада 2011 року шлюб між ними розірвано. 10 листопада 2013 року ОСОБА_2 разом з її батьком та матір'ю потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої батько загинув, а мати отримала тяжкі тілесні ушкодження. У зв'язку з тим, що мати потребувала постійної сторонньої допомоги, вона попросила ОСОБА_2 забрати на деякий час сина до себе. Після тривалого лікування мати почала одужувати і вона звернулась до відповідача з проханням повернути їй сина, однак відповідач їй у цьому відмовив.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилався на те, що дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, а відповідач не цікавиться сином, не бере участі у його вихованні, уникає будь-якого контакту з сином, що свідчить про її самоусунення від виконання батьківських обов'язків.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 2 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позовів відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення первісного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що з листопада 2011 року неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком, надав належну оцінку зібраним у справі доказам, в тому числі показам матері ОСОБА_1, допитаної як свідка, яка підтвердила, що її дочка била дитину і з листопада 2013 року з сином не спілкується, за місцем проживання не живе.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, досліджених судами, проте таких процесуальних повноважень касаційна інстанція не має; рішення Краматорського міського суду Донецької області від 2 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук