Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Григоренка М.П.,

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

за участю

позивача ОСОБА_2., його представника ОСОБА_3.,

відповідачки ОСОБА_1 представника ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року позов задоволено повністю.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 Рівненської області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 Рівненської області в порядку поділу вказаного нерухомого майна між подружжям.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1. вважає рішення суду першої інстанції незаконним через неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосування норм матеріального та процесуального права.

Доводить, що спірна квартира є її особистою приватною власністю з підстав, що куплена за кошти, які належали їй особисто, а саме за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 Рівненської області, яка належала їй на праві особистої приватної власності, оскільки отримана в дар від батька.

Вказує на помилковість рішення суду що спірна квартира куплена за спільні кошти, тому що позивачем не доведено жодними доказами, що отримана ним заробітна плата вкладена в придбання квартири, а не витрачена на інші потреби сім'ї, як і недоведено вкладення заробітної плати в купівлю автомобіля та погашення кредиту.

Зазначає, що не може братися до уваги заява позивача про надання згоди на купівлю квартири, оскільки вона немає юридичного значення з підстав, що чинним законодавством не передбачено надання згоди другим з подружжя на придбання квартири.

Звертає увагу, що висновки суду з приводу проведеного ремонту в квартирі як істотного збільшення її вартості є передчасними та помилковими, оскільки не стосуються предмета позову, також є помилковими висновки суду про те, що на момент придбання спірної квартири у позивача були наявні кошти в сумі 7500,00 дол. США, оскільки зроблені на підставі недоведених обставин.

Стверджує, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки відповідно до приписів Постанови ПВСУ «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати набрання рішення суду законної сили а від дня, коли один з співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Посилається на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки задовольнив вимоги позивача про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частку такого майна, саме в порядку поділу вказаного нерухомого майна між подружжям, однак позивач не звертався до суду з вимогою про поділ майна.

За викладених обставин просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в межах цих доводів, матеріали справи, заслухавши сторони, що з'явились у судове засідання, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кузнецовського міського суду від 05 квітня 2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_2. та ОСОБА_1., який зареєстровано 04 березня 1992 року відділом ЗАГС м. Краматорськ Донецької області.

Під час перебування у шлюбі відповідачка ОСОБА_1., відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 5 лютого 2004 року отримала в дар від батька ОСОБА_5. квартиру АДРЕСА_2 (а.с.26,27).

28 січня 2006 року ОСОБА_1., на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продала обдаровану квартиру АДРЕСА_2, а за кошти, отримані від реалізації проданого майна, в цей же день, 28 січня 2006 року, придбала у особисту власність квартиру АДРЕСА_1 Рівненської областіна підставі нотаріально посвідченого договору, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.30).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно, яким є квартира АДРЕСА_1 Рівненської області є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя з тих підстав, що придбана ОСОБА_2. та ОСОБА_1. у період перебування у шлюбі за спільні кошти позивача та відповідачки.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував дійсні обставини справи щодо придбання відповідачкою квартири, не вірно визначив правову природу спірних правовідносин, не правильно застосував норму матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку щодо визначення спірної квартири як спільного майна подружжя.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення апеляційним судом, відповідно до ст.307 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Підстави набуття права спільного майна подружжя визначено приписами ст.60 СК України та ч.ч.3,4 ст.368 ЦК України, а саме під час перебування у шлюбі в результаті спільної праці та за спільні гроші.

У разі заперечення однією із сторін щодо спільного майна подружжя має бути доведене цією особою, яка вважає майно роздільним і таким, що належить їй особисто.

Враховуючи доводи викладені в апеляційній скарзі, які ґрунтуються на матеріалах справи, положень п.3 ч.1 ст.57 СК України, роз'яснення, викладені в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" колегія суддів дійшла висновку, що майно, яким є спірна квартира, набуте відповідачкою за час шлюбу за власні кошти, а тому не може бути визнано спільним майном подружжя.

При цьому слід враховувати те, що спірний об'єкт, яким є квартира, лише змінює свою форму під час спільного проживання подружжя, проте, як кошти, за рахунок яких була придбана квартира так і сама квартира мають однаковий правовий режим - режим роздільності.

На думку колегії суддів відповідачка довела належність їй особисто спірної квартири, виходячи з того, що квартира АДРЕСА_1 Рівненської області була придбана нею за кошти, що отримані від продажу дарованої АДРЕСА_2.

При цьому слід врахувати, що строк від продажу дарованої квартири та купівля спірної квартири є нерозривним, а саме, протягом нетривалого часу за один день, що свідчить про те, що кошти від проданої квартири використані на придбання спірної квартири не вийшли з особистої власності ОСОБА_1., а отже належать тільки відповідачці, а квартира АДРЕСА_1 придбана саме за ці кошти, а тому належить особисто ОСОБА_1.

Прописка та проживання позивача у спірній квартирі, що належить відповідачці, в період шлюбу та добровільне залишення ним житла в 2011 році, не породжує права на власність житла в межах ? частини, лише надає право на користування цим житлом.

Посилання позивача на необізнаність у походженні коштів на придбання спірної квартири не змінює правовий режим спірного майна, як роздільного майна.

Помилковим є посилання суду першої інстанції на істотне збільшення вартості об'єкта нерухомості спірної квартири АДРЕСА_1 Рівненської області за рахунок спільного сімейного бюджету, внаслідок чого вона нібито набула режим спільного майна подружжя.

Дана обставина не є доведеною під час розгляду справи місцевим судом, не ґрунтується на матеріалах справи, а у відповідності до ст.ст.212,214 ЦПК України, суд зобов'язаний перевірити доводи щодо збільшення вартості квартири за рахунок проведення ремонту, перепланування, збільшення площі житлової та загальної при наявності відповідних дозволів контролюючих органів та власника житлового будинку, проведення обстеження та експертного висновку щодо істотного збільшення вартості об'єкта нерухомості

При доведеності таких обставин позивач може ставити вимогу щодо повернення коштів вкладених у ремонт та реконструкцію квартири, що не є предметом даного судового спору.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування рішення суду першої інстанції, яке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року скасувати.

ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.М.Максимчук

М.П.Григоренко