Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Лозової Анастасії Ігорівни, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Мегабанк», ОСОБА_4, про визначення частки боржника ОСОБА_5

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Лозова А.І. звернулася до суду із поданням про визначення частки боржника ОСОБА_5 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначала, що у провадженні відділу перебуває виконавчий лист від 22 вересня 2010 року, виданий Київським районним судом м. Харкова, про стягнення із ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 492, 73 грн, третейського збору у розмірі 5 грн, витрат на листування у розмірі 28 грн.

Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_4 та боржника ОСОБА_5, державний виконавець просила визначити його частку у спільному майні.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року подання задоволено. Визначено належність ОСОБА_5 Ѕ частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року скасовано ухвалу суду першої інстанції та постановлено нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

У касаційній скарзі ПАТ «Мегабанк», посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що 17 вересня 2010 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист на стягнення із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 492, 73 грн, третейського збору у розмірі 5 грн, витрат на листування у розмірі 28 грн.

08 жовтня 2010 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа.

Постановою від 24 жовтня 2011 року виконавче провадження прийнято Відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області.

На підставі довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 10 січня 2011 року з'ясовано, що ОСОБА_5 є співвласником квартири АДРЕСА_1, яке перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_4 та боржника ОСОБА_5, що також підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 жовтня 2002 року № 5-02-236455-Ц2 та довідкою із Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 лютого 2014 року (а. с. 12, 46).

У зв'язку із тим, що іншого майна ОСОБА_5, на яке можна було звернути стягнення, у процесі виконавчого провадження не виявлено, вирішено виконати рішення суду за рахунок звернення стягнення на частку боржника у праві власності на квартиру.

Відповідно до ч. 8 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у чинній станом на день видачі виконавчого листа редакції), ст. 379 ЦПК України, у випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

На підставі наведених положень державний виконавець звернувся із вказаним поданням про визначення частки боржника ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні такого подання, апеляційний суд виходив із того, що державний виконавець звернувся до суду із пропуском шестимісячного строку на проведення виконавчих дій.

Із такими висновками погодитися не можна.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення, земельну ділянку, що є нерухомим майном, провадиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу провадиться звернення стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржникові. В останню чергу звертається стягнення на жилий будинок чи квартиру.

Стаття 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначає строки здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по

виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови

про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення

немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що своєчасність вчинення виконавчих дій передбачає вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду у шестимісячний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (двомісячний строк у разі виконання рішення немайнового характеру).

Порушення цього строку є підставою відповідальності державного виконавця за несвоєчасність виконання рішення у разі встановлення його вини у зволіканні із вчиненням виконавчих дій.

Проте сплив вказаного строку не припиняє обов'язок державного виконавця вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання рішення, оскільки не належить до переліку підстав завершення виконавчого провадження, передбачених ст. ст. 37, 40, 40-1 Закону України «Про виконавче провадження».

У справі, що переглядається, на момент спливу шестимісячного строку для здійснення виконавчих дій рішення суду залишалося не виконаним у зв'язку з відсутністю у боржника коштів та майна, достатніх для задоволення вимог стягувача. З'ясувавши належність боржнику частки у спільній сумісній власності на квартиру, державний виконавець звернувся із поданням про визначення цієї частки, яке судом першої інстанції обґрунтовано задоволено у відповідності до ст. 379 ЦПК України.

Постановлена судом першої інстанції скасована апеляційним судом помилково, а тому колегією суддів залишається в силі із скасуванням ухвали суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року скасувати із залишенням в силі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

В.О. Савченко