Справа № 296/6409/15-ц
У Х В А Л А

"09" липня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Рожкової О.С.

за участю секретаря судового засідання Каторжинської Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ Мобіліті" про визнання недійсним кредитного договору № 50010356 від 27 липня 2013 року та зобов'язання подати заяву про виключення з реєстру обтяжень рухомого майна майно, яке було передано у заставу, а саме автомобіль,

В С Т А Н О В И В:

10.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Порше Мобіліті" про визнання недійсним кредитного договору № 50010356 від 27 липня 2013 року та зобов'язання подати заяву про виключення з реєстру обтяжень рухомого майна майно, яке було передано у заставу, а саме автомобіль.

09.07.2015 року через канцелярію суду позивач подав заяву про забезпечення позову у якій просить заборонити ТОВ "Порше Мобіліті" здійснювати дії спрямовані на звернення стягнення на легковий автомобіль VW Polo, реєстраційний номер АМ137 ВМ, що належить ОСОБА_1 та який переданий у заставу за Договором застави транспортного засобу № 50010356 від 03.09.2013 року.

Заява обґрунтована тим, що відповідач виставляє претензії, вимоги та рахунки на оплату кредиту та відсотків, які встановлені на незаконних засадах, тому, у випадку задоволення позову та застосування судом двосторонньої реституції до наслідків недійсного договору, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Позивач в судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши заяву та приєднані до неї матеріали, судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Обов'язок зазначити докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України, покладено на особу, яка подає заяву про забезпечення позову.

Види забезпечення позову, згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Разом з тим, пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог; єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним кредитного договору № 50010356 від 27.07.2013 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті».

Відповідно положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язанні з його недійсністю.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову крім припущень про вчинення відповідачем дій щодо звернення стягнення на предмет застави, що на думку позивача унеможливить повернення сторін до попереднього стану в разі задоволення позовних вимог та посилання можливе примусове стягнення заборгованості за кредитним договором, не містить конкретних посилань. Вказане свідчить про те, що позивачем не наведено переконливих причин, які вказують, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, в порушення вимог п.п.2,3 ч.2 ст.151 ЦПК України, в заяві про забезпечення позову відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову саме таким способом, не зазначено якому органу або посадовій особі має бути направлена ухвала для виконання.

З позовної заяви вбачається, що предявляючи вимоги про визнання недійсним договору, позивачем не було заявлено вимог щодо повернення сторін до попереднього стану, а так як заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, суд вважає, що в разі задоволення заяви права відповідача на судовий захист своїх прав будуть порушені.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою, передчасною та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 151, 152 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ "Порше Мобіліті" здійснювати дії, спрямовані на звернення стягнення на легковий автомобіль VW Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, та який переданий у заставу за Договором застави транспортного засобу № 50010356 від 03.09.2013 року відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. С. Рожкова