Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Музичук Н.Ю.

при секретарі Кулінець С.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

В вересні 2015 року до Рівненського міського суду надійшов на розгляд позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 26.06.1996 року серії HZ № 0498230 позивач ОСОБА_3 є власником квартири № 2 в житловому будинку № 14 по вулиці Марка Вовчка /Белінського/ в місті Рівне, загальною площею 52,2 кв.м. житловою площею 30,4 кв.м., зареєстровано в реєстрі за № 1801, в якій по сьогоднішній день проживає та зареєстрований. Відповідно до чинного законодавства діючого на час вчинення правочину, обєкт нерухомості 30.07.1997 року зареєстровано на праві приватної власності Рівненським обласним БТІ у реєстрі за № 62 241-3704, інвентарна справа № 8603. У вищевказаній квартирі зареєстровані: дружина позивача ОСОБА_7, онука позивача, відповідач ОСОБА_4 та її син малолітній ОСОБА_5. У серпні 2014 року відповідач разом з її чоловіком та сином відповідачем ОСОБА_5, виїхали на постійне місце проживання до своїх батьків, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 Російської Федерації. На даний час вони знаходяться за межами України, та не збирається повертатись в Україну, для того щоб проживати за вищевказаною адресою. Будь яких витрат щодо утримання квартири та сплати комунальних платежів, які нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, відповідач не несе, квартирою не користується. З огляду на вищевикладене позивач просить визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та її малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, внаслідок не проживання в квартирі понад встановлені законом строки.

Заперечення відповідача на позовну заяву не надано.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі в межах доводів позовної заяви. Пояснив, що у звязку із реєстрацією відповідачів в квартирі позивач змушений тривалий час нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що змусило позивача звернутись до суду. Вказав, що відповідач самостійно, добровільно, вибув на інше постійне місце проживання, будь яких перешкод в користуванні вказаним житлом ніхто йому не чинив. Просив позов задовольнити. Долучив в судовому засіданні газету Вісті Рівненщини №45 від 13 листопада 2015 року, де в рубриці оголошення був надрукований виклик відповідача до суду.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були повідомленими про час і місце судового розгляду справи у встановленому порядку судовою повісткою, за адресою їх місця реєстрації, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та шляхом поміщення оголошення в друкованому ЗМІ, відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджено доказами, наявними у справі, а тому суд вважає, що сторона належним чином повідомлена про день судового засідання. В судове засідання відповідачі не зявились, причину неявки суду не повідомили. Заперечень до позову не надали.

Суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у відсутність відповідачів, які вважаються належно повідомленими, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України за згодою представника позивача та представника органу опіки та піклування ВК РМР, з винесенням заочного рішення в порядку ст. 224 - 228 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, думку представника ООП ВК РМР ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши в сукупності встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені, підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 26.06.1996 року серії HZ № 0498230 позивач ОСОБА_3 є власником квартири № 2 в житловому будинку № 14 по вулиці Белінського в місті Рівне, загальною площею 52,2 кв.м. житловою площею 30,4 кв.м., зареєстровано в реєстрі за № 1801, в якій по сьогоднішній день проживає та зареєстрований. Обєкт нерухомості 30.07.1997 року зареєстровано на праві приватної власності Рівненським обласним БТІ у реєстрі за № 62 241-3704, інвентарна справа № 8603. У звязку з перейменуванням назви вулиці, будинковолодіння № 14 кв. 2, зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно будинкової книжки на квартиру № 2 в житловому будинку № 14 по вулиці М. Вовчка в місті Рівне вбачається, що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, онука та правнук, зареєстровані у вищевказаній квартирі з 01.01.1992 року та 08.06.2012 року.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З дослідженого в судовому засіданні акту від 12 серпня 2015 року, складених та підписаних членами комісії посвідчений начальником ЖКП Галицьке вбачається, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в квартирі № 2 в житловому будинку № 14 по вулиці М. Вовчка в місті Рівне не проживають протягом останніх 5-ти (пяти) років.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка є сусідами позивача, підтвердили, що протягом останніх 3-5 років тому відповідачі добровільно вибули з місця проживання забравши свої речі до Російської Федерації, де проживають батьки її чоловіка та батька відповідачки, повертатись в Україну відповідачі наміру не мають, реєстрація в Україні їм не потрібна. Також ОСОБА_8 повідомила, що відповідно до соціальної мережі Фейсбук вона бачила фотографії відповідачів ОСОБА_10 найму чи будь яку іншу угоду на предмет користування житлом сторони не укладали, відповідної домовленості не мали.

Представник органу опіки та піклування ВК РМР не заперечила обґрунтованості і під ставності вимоги зняття з реєстрації вище вказаної квартири малолітнього ОСОБА_5, оскільки службою в справах дітей виконкому та судом досліджено той факт, що дитина проживає зі своїми батьками в Російській Федерації, перебуває на повному їх утриманні, в квартирі позивача не проживає.

Згідно ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_5 члени сім»ї власника, добровільно вибули на постійне місце проживання за кордон, а факт їх відсутності понад один рік в приміщенні квартири, яка є власністю позивача, за відсутності будь-яких угод чи домовленості знайшов своє підтвердження, суд прийшов до висновку, що слід визнати їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2, житловою площею 30,4 кв.м., належній на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 26.06.1996 року серії HZ № 0498230, зареєстрованим у встановленому порядку.

Питання про стягнення з відповідача судових витрат по оплату судового збору позивачем не ставилось.

На підставі викладеного. ст.405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні № 1382-ІУ від 11.12.2003 року, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218, 224-228, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та її малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, внаслідок не проживання в квартирі понад встановлені законом строки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб, якій брали участь але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук