АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1052/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2242/15Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Лобова О.А., Акопян В.І.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Самойленка Михайла Олександровича

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 8 червня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначав, що починаючи з 2009 року вони почали проживати однією сім»єю. Під час спільного проживання зробили ремонт в квартирі, в якій проживали та придбали майно. Тому прохав встановити факт проживання однією сім»єю з відповідачкою з червня 2009 року по березень 2014 року. Поділити спільно нажите майно та стягнути на його користь грошову компенсацію за ? частину майна та проведений ремонт в сумі 28655 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 8.06.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено .

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Самойленко М. О. прохав рішення суду скасувати . Вказував , що судом невірно оцінені докази справі, покази свідка ОСОБА_5, ОСОБА_6, довідки Кременчуцької гімназії № 5, довідки дошкільного закладу № 33 з яких вбачається , що він записаний як особа до якої можна звертатися щодо дитини відповідачки ОСОБА_7 та інші докази.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено факт проживання однією сім'єю .

Однак зазначений висновок місцевого суду суперечить вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення місцевого суду не відповідає.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У відповідності з вимогами ст.10. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини. На які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа яка бере участь в справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Під час розгляду справи в місцевому суді відповідачка диспозитивно розпорядившись своїми правами не спростувала жодного факту наведеного позивачем.

З матеріалів справи, показів свідків та письмових доказів вбачається, що дійсно сторони у справі ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_4 спільно проживали в період з грудня 2009 року по березень 2014 року в однокімнатній квартирі в АДРЕСА_1., право на користування якої мала відповідачка ОСОБА_4 з 14.09.2009 року.

В цей період в зазначеній квартирі був проведений ремонт, організатором якого був позивач у справі. Також позивачем було придбано меблі, побутові прилади, які встановлені в даній квартирі для спільного користування, укладено договір на користування послугами кабельного телебачення.

Даний факт підтверджений долученими до матеріалів справи чеками та підтверджує факт наявності спільного побуту у сторін, розділення прав та обов'язків.

Також в матеріалах справи наявні докази про те, що позивач здійснював також догляд за дитиною відповідачки - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, та був записаний як в дошкільному закладі так і Кременчуцькій гімназії № 5 з 1 по 3 клас , як особа до якої можна звертатися щодо дитини. З дозволу матері він забирав і приводив дитину, відвідував батьківські збори. ( а. с. 42, 65,).

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем належним чином доведено факт спільного проживання, спільного побуту , взаємних прав та обов'язків.

Як зазначалося вище відповідачка диспозитивно розпорядившись своїми правами жодного факту не спростовувала.

За таких обставин позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю з вересня 2009 року по березень 2014 року є доведеним.

Що стосується факту проживання однією сім'єю з червня 2009 по вересень 2009 року, то цей період належними доказами не підтверджений.

З врахуванням вищевикладеного у сторін виникло право на придбане в цей період спільне майно.

В своїй позовній заяві позивач прохав відшкодувати на його користь вартість проведеного ремонту.

Однак колегія судів вважає, що зазначені вимоги є необґрунтованими, оскільки ремонт проводився в квартирі , яка належить до комунальної власності міста, на власний розсуд наймачів цієї квартири. Всі витрати та матеріали які були витрачені на проведення ремонту квартири, є її невід'ємною належністю ( штукатурка стін, ремонт підлоги, заміна вікон, встановлення кранів і т.д.), та відшкодуванню не підлягає.

Разом з тим придбані в цей період речі кухня «Наталі» вартістю 7039 грн. ( а. с. 23), газова плита вартістю 4369 грн. ( а. с. 24), шафа купе вартістю 5350 грн. ( а. с. 28), на загальну суму 16758 грн. є спільним майном, на яке сторони мають рівне право по ? частині та яке підлягає розподілу між сторонами.

Як зазначалося вище відповідачка у справі диспозитивно розпорядилися своїми правами та жодного доводу та вимоги позивача не оспорила.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення на його користь грошової компенсації за ? частину спірного майна підлягає задоволенню , стягненню з відповідачки на його користь вартість ? майна , що становить 16758 грн. / 2 = 8379 грн.

Стягненню на користь позивача підлягають і понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З розрахунку витрат за надання правової допомоги вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позову 121,8 + 286, 55 = 408,35 грн.( а. с.1, 2, ) та 204грн. 20 коп. за апеляційне оскарження судового рішення, та витрати за надання правової допомоги в розмірі 2825 грн. 76 коп.,( а. с. 44), , а всього 3438 грн.31 коп. оскільки задоволенню підлягає немайнова вимога , а майнова вимога задоволенню приблизна на 30 %, то на 30 відсотків підлягає і відшкодуванню понесені судові витрати, тобто - 1146 грн.

Керуючись ст. 303, 307, п.3,4, ч.1 ст. 309 , 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ВИ Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Самойленка Михайла Олександровича задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 8 червня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з вересня 2009 року по березень 2014 року.

Залишити у власності ОСОБА_4 спільно нажите майно : кухню «Наталі» вартістю 7039 грн., газову плита вартістю 4369 грн. , шафу купе вартістю 5350 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості ? частини цього майна в розмірі 8379 грн. та 1146 грн. компенсації судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб.

Головуючий суддя (підпис) П.С. Абрамов

Судді (підписи) О.А. Лобов

В.І. Акопян

З оригіналом згідно: