У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Оніпко О.В.,

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 липня 2015 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, зареєстрований 02 березня 2005 року ВДРАЦС реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №53.

Малолітню дочку Яну, 24 червня 2015 року залишено на вихованні у матері.

В апеляційній скарзі відповідачка вважає рішення суду незаконним в зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням судом норм матеріально права. Посилається на те, що від шлюбу з позивачем вони мають малолітню дитину, яка потребує батьківської уваги, ласки, догляду та любові, прийнятим рішенням порушено її права на збереження сім'ї, як єдиного цілого. За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. 02 березня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області зареєстровано шлюб, від якого народилась дочка ОСОБА_3, 2005 року народження.

Задовольняючі позов суд першої інстанції виходив з тих обставин, що сторони у справі більше року проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує формально, наданий судом шестимісячний строк для примирення позитивних наслідків не дав, позивач має відносини з іншою жінкою та має намір створити з нею сім'ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Конституційна гарантія вільності вибору сторін при укладені шлюбу та недопущення примусу викладено у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Приписами п.10 постанови пленуму Верховного суду України №11від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Колегія суддів виходить з того, що місцевим судом вживались заходи щодо примирення подружжя, а саме ухвалою суду від 27 листопада 2014 року сторонам надавався шестимісячний строк для примирення. Однак відносини між подружжям не змінились, сторони не примирились, проживають окремо, не підтримують подружніх відносин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, а апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.М. Максимчук

О.В.Оніпко