печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Литвинової І.В.,

за участі секретаря - Іванова Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, треті особи Печерське РУ ГУМВС України у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, треті особи Печерське РУ ГУМВС України у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Позовні вимоги, які неодноразово уточнювалися, позивач обґрунтував тим, що постановою слідчого Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенанта міліції Шайхета С.О. від 03 жовтня 2007р., в рамках кримінальної справи № 56-1725, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1. Оскільки 1/2 частина квартири належить позивачу на праві власності, наявність обтяження на майно порушує його конституційні та цивільні права як власника частини приміщення.

У зв'язку з тим, що позивач не має жодного відношення (процесуального статусу) до вищевказаної кримінальної справи, в рамках якої було накладено арешт на вищевказану квартиру, з метою відновлення порушених прав, просив скасувати арешт, накладений постановою слідчого Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві в рамках кримінальної справи № 56-1725.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача, в якій також зазначено, що позовні вимоги вони підтримують з урахуванням уточнення позову.

Представники відповідача Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, направили письмові пояснення з проханням розглядати справу у їх відсутності.

Представники третіх осіб Печерського РУ ГУМВС України у м. Києві та тресті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

18.09.2007 року прокуратурою Печерського району міста Києві була порушена кримінальна справа № 56-1725 за по факту вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358 КК України.

Постановою слідчого Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві від 03.10.2007 р. було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із пред'явленням по кримінальній справі № 56-1725 цивільного позову та з метою відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином.

У відповідності до положень ст. 28 КПК України, 1960 року, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Цивільний позов може бути пред'явлений як під час досудового слідства і дізнання, так і під час судового розгляду справи, але до початку судового слідства. Відмова у позові в порядку цивільного судочинства позбавляє позивача права пред'являти той же позов у кримінальній справі.

За приписами ст. 29 КПК України, 1960 року, при наявності достатніх даних про те, що злочином завдана матеріальна шкода або понесені витрати закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор і суд зобов'язані вжити заходів до забезпечення цивільного позову.

Прокурор пред'являє або підтримує поданий потерпілим цивільний позов про відшкодування збитків, заподіяних злочином, якщо цього вимагає охорона інтересів держави, а також громадян, які за станом здоров'я та з інших поважних причин не можуть захистити свої права.

При провадженні в кримінальній справі про злочин, за який може бути застосована додаткова міра покарання у вигляді конфіскації майна, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов'язані вжити заходів до забезпечення можливої конфіскації майна обвинуваченого.

Згідно зі ст. 125 КПК України, 1960 року, слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов'язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову.

В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.

За правилами ст. 126 КПК України, 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду.

Майно, на яке накладено арешт, описується і може бути передане на зберігання представникам підприємств, установ, організацій або членам родини обвинуваченого чи іншим особам. Особи, яким передано майно, попереджаються під розписку про кримінальну відповідальність за його незбереження.

Як убачається з матеріалів справи, починаючи з вересня 2007 року, в провадженні органів досудового слідства перебуває кримінальна справа №56-1725, порушена по факту вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358 КК України.

На спірну квартиру 03 жовтня 2007 року постановою слідчого Печерського РУ ГУМВС України Шейхета С.О. накладено арешт, з метою забезпечення можливо заявленого цивільного позову.

Відповідно до ст. 214 КПК України у редакції 1960 року встановлено порядок закриття справи. А саме визначено, що слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій, крім даних, передбачених у ст. 130 цього Кодексу, повинен зазначити рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 126 КПК України у редакції 1960 року накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Слідчим Печорського РУ ГУМВС України в м. Києві, у провадженні якого перебуває кримінальна справа № 56-1725, питання подальшої долі заходу забезпечення цивільного не вирішено та на даний час триває досудове розслідування.

За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлено, що невстановлені особи, діючи за попередньою змовою у групі, маючи умисел на незаконне володіння шляхом обману, половиною квартири НОМЕР_1 загальною площею 37,8 кв. м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1, яка перебувала на балансі благодійного фонду «Зоресвіт» і якою, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Києва від 31.03.1995 року, на законних підставах користувалася громадянка ОСОБА_3, без відома та згоди останньої, шляхом підроблення підписів від її імені у документах, які були необхідні для здійснення приватизації зазначеної квартири, а також внесення в такі документи завідомо неправдивих відомостей про те, що членом сім'ї ОСОБА_3 (сестрою) нібито є гр-ка ОСОБА_7, в травні 1999 року оформили через благодійний фонд «Зоресвіт» право спільної сумісної власності на вказану квартиру у рівних долях на ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в подальшому, 28.12.2004 року ОСОБА_7 подарувала, незаконно оформлену на неї, частину вказаної квартири гр-у ОСОБА_1, чим спричинила шкоду в особливо великих розмірах гр-ці ОСОБА_3, яка є єдиний законний користувач даною квартирою, мала право на її одноособову приватизацію та подальше розпорядження нею.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приймаючи до уваги те, що кримінальне провадження, порушено за фактом шахрайських дій невстановлених осіб, направлених на заволодіння половиною спірної квартири, яку просить позивач звільнити з-під арешту, досудове розслідування вказаного вище кримінального провадження на час розгляду справи триває, суд доходить висновку, що законодавство про захист права власності не може бути застосовано до даних спірних правовідносин.

За таких обставин, суд вирішує відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, треті особи Печерське РУ ГУМВС України у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Литвинова