АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

за участю секретаря: Тодоряка Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 249 745, 27 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 03.07.2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір CVGWAK10011362, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у сумі 34 155,00 грн. терміном повернення до 29.06.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,23 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором було укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2

Відповідачі свої зобовязання за договором кредиту не виконали, тому станом на 25.12.2014 року виникла заборгованість у розмірі 249 745, 27 грн., яка складається з: 17 471, 85 грн. заборгованість за кредитом; 81 139, 57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 073, 16 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 148 060, 69 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором.

Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідачів.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 червня 2015

року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

№22ц-1091/2015 рік Головуючий у 1 інстанції Цуркан В.В.

Категорія 19/27 Доповідач Чупікова В.В.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності і помилково дійшов висновку про те, що останній платіж за кредитом було здійснено 07.07.2008 року, однак відповідач 30.05.2014 року здійснив часткове погашення заборгованості за кредитом у сумі 9 401, 40 грн., тим самим відбулося переривання строку позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сплив строк позовної давності про застосування, якого заявила відповідач ОСОБА_2 Такий висновок суду не відповідає обставинам, які встановлені у справі та порушує норми матеріального права, що відповідно до п.п.4,3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.07.2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір CVGWAK10011362, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у сумі 34 155,00 грн. терміном повернення до 29.06.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,23 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.13-14).

Заборгованість за кредитним договором CVGWAK10011362 станом на 25.12.2014 року складає 249 745, 27 грн., з чого: 17 471, 85 грн. заборгованість за кредитом; 81 139, 57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 073, 16 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 148 060, 69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.6-8).

В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 03.07.2006 року було укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2, яка припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту (а.с.18).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст.257, 259 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Однак, ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймав, заяву до суду про застосування позовної давності не подавав, відповідач ОСОБА_2І не має повноважень на представництво його інтересів в суді.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. З копії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2012 року, які позивач надав на підтвердження доводів апеляційної скарги, убачається, що в липні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, тобто позовна давність перервалася. З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 14.04.2015 року в межах позовної давності.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у такому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» адресованого ОСОБА_1 вбачається збільшення відсоткової ставки з 01.02.2009 року до 25, 50 % річних (а.с.15).

З тексту договору поруки убачається, що відповідач ОСОБА_2 поручилася за належне виконання умов кредитного договору про повернення кредиту в розмірі 34155 грн. до 29.06.2011 року зі сплатою процентів у розмірі 1,23% за місяць (14,76 на рік), а при порушенні зобовязання по погашенню кредиту зі сплатою 3,22% відсотків за місяць.

Враховуючи, що п.13 договору поруки укладеним між банком та ОСОБА_2 передбачено, що зміна і доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди, та зважаючи на те, що за обставинами справи в межах наданих доказів не вбачається інформованості поручителя щодо збільшення обсягу його відповідальності внаслідок збільшення процентної ставки, колегія суддів приходить до висновку, що порука припинилася, а тому в частині позовних вимог відносно стягнення заборгованості з ОСОБА_2, як поручителя слід відмовити за безпідставністю (а.с.18).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором CVGWAK10011362, який відповідачами належними та допустимими доказами не спростований убачається, що станом на 25.12.2014 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 складає 249 745, 27 грн., з чого: 17 471, 85 грн. заборгованість за кредитом; 81 139, 57 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 073, 16 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 148 060, 69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.6-8).

Розмір пені значно перевищує розмір збитків, які заподіяні невиконанням зобовязання, а тому відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України він підлягає зменшенню до 40 000 грн.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, а саме на суму 141 684,58 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів,

вирішив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 червня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVGWAK10011362 від 03.07.2006 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 471 грн. 85 коп. заборгованість за кредитом, 81 239 грн. 57 коп. заборгованість за відсотками, 3073,16 грн. - заборгованість за комісією та 40 000 грн. пені, всього: 141 684,58 грн.

Поруку за договором поруки №CVGWAK10011362/1 від 03.07.2006 року, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 припинити.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис /ОСОБА_3В./

Судді - підписи /ОСОБА_4, ОСОБА_5В./

З оригіналом згідно: