Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 25 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» покликається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що наслідком ухвалення судового рішення у справі за позовом кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження не є перехід права власності, відтак, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не підлягає застосуванню на стадії судового розгляду справи.

Вважає, що суд може застосувати введений Законом мораторій виключно у разі, якщо предметом позовних вимог є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателя.

Доводить, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а стягнення за відповідним рішенням суду підлягає зупиненню в порядку ст.217 ЦПК України до моменту

________________________________________________________________________________

Справа № 569/15743/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/1393/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті», або внесення до нього змін, що скасують його дію на правовідносини, що виникли у сторін.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Зупинити виконання рішення апеляційного суду Рівненської області до моменту втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» або внесення до нього змін, що скасовують його дію на правовідносини, що виникли у сторін, на підставі ст.217 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвалене по справі рішення відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передав в іпотеку квартиру, яка є місцем постійного проживання відповідача, загальна площа якої складає 56,5 кв.м., житлова-36,4 кв.м. за відсутності іншого житла, то наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

В зв'язку з цим відмовлено і в задоволенні похідної вимоги - про виселення відповідачів зі спірної квартири.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до названого Закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України „Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України „Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об"єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об"єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Між тим, пославшись на вказаний ОСОБА_1, як на підставу відмови у позові, суд не звернув уваги на те, що вказаний ОСОБА_1 не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, оскільки передбачені ним заходи носять тимчасовий характер.

Мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов"язків, відкладання певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Такими чином, введений вказаним Законом мораторій є підставою для відстрочки виконання рішення в порядку ст. 217 ЦПК України на час дії цього Закону.

Матеріалами справи встановлено, що 27 червня 2007 року між ПАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_4 укладено кредитний договір №274, за умовами якого позичальник отримав на споживчі цілі у Банку 69 130 доларів США з терміном повернення не пізніше 26 червня 2017 року зі сплатою 12, 5 % річних за користування кредитними коштами.

Того ж числа зобов'язання відповідача забезпечено порукою ОСОБА_4, про що укладено договір поруки №274/1, та іпотекою трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальна площа 56, 5 кв.м., жила - 36, 4 кв.м., про що укладено іпотечний договір, реєстровий №1916, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с. 15-16).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, що встановлені договором.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 10.11.2014 р. складала 85 979,70 доларів США, яка складається з: - 53 649,00 доларів США залишок позики; 13 005,21 доларів США нараховані та несплачені відсотки за користування позикою; 9 537,41 доларів США нарахована та несплачена пеня по основному боргу; 5 840,72 доларів США нарахована та несплачена пеня по відсотках; 2 448,24 долари США 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу за період з 26.02.2009 року по 09.11.2014 року; 1 499,12 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках за період з 26.03.2009 по 09.11.2014 року

Наявність заборгованості у вказаному розмірі відповідачем не заперечується.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.3.1.3 іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов»язання за договором про іпотечний кредит та/або цим договором.

Відповідно до п.6.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо на момент настання строку платежу зобов»язання /або відповідна його частина/ не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов»язків, передбачених договором та або договором про іпотечний кредит, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться недійсною. При цьому, іпотекодержатель зобов»язаний надіслати іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення протягом тридцятиденного строку. Якщо вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

Як передбачено ч.1 ст. 35 Закону України „Про іпотеку" у разі порушення основного зобов"язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов"язань, вимога про виконання порушеного зобов"язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Вимога про повернення суми кредиту в повному обсязі в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, з попередженням, що у разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки, тому у вказаний строк вимагає добровільно звільнити квартиру, була направлена банком на ім"я ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на зазначену у договорі адресу рекомендованим листом 27.05.2014 року за № 09-12/807 та за № 09-12/808 /а.с.18-22/, була отримана ОСОБА_5, ОСОБА_4 05.06.2014 року, однак виконана у добровільному порядку не була.

На підставі рішення суду звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України „Про іпотеку".

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України, у ч.1 якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" та ч.3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов"язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

У п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз"яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч.4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39,40 Закону України „Про іпотеку" виселення мешканців із жилого будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення.

Згідно копії будинкової книги, що знаходиться в матеріалах справи, вбачається,що крім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вказаній квартирі зареєстрований їх неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.41/.

В судовому засіданні також встановлено, і це не заперечується сторонами, що у власності ОСОБА_4 іншого нерухомого житлового майна не має, а спірну квартиру використовує як місце постійного проживання його і сім»ї.

Оскільки у добровільному порядку письмова вимога банку про звільнення квартири відповідачем виконана не була, а в силу ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, ОСОБА_4, ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6 підлягають виселенню з квартири № 64, що в будинку № 8 по вул. Парковій в м.Рівному без надання іншого постійного жилого приміщення.

За вимогами ст. 39 Закону України „Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Відповідно до п.6.3 іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 від 27.06. 2007 року передбачено, що у разі прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, останній /предмет іпотеки/ на підставі договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем або рішенням суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації в порядку, встановленому чинним законодавством та цим Договором.

З наведеної вище правової норми та умов договору випливає, що рішення суду про передачу майна в управління має містити умови, на яких таке управління здійснюється.

Істотними умовами договору управління майном є перелік майна, що передається в управління та розмір і форма плати за управління майном (ст. 1035 ЦК України).

Іншими статтями глави 70 ЦК України врегульовані не менш важливі умови управління майном, зокрема: права та обв'язки управителя, здійснення управління майном, право управителя на плату, відповідальність управителя тощо.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що пред'явивши вимогу про передачу предмету іпотеки в управління позивач не дотримав вимог ст. 34 Закону України "Про іпотеку" стосовно визначення умов управління майном, що передбачені главою 70 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» про необхідність передачі предмета іпотеки в управління позивачу є неспроможними.

Щодо вимоги банку про можливість здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, то вона носить загальний характер, а отже не погоджуються зі змістом ч.5 ст. 38 Закону України „Про іпотеку", у зв"язку з чим підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про задоволення позову частково та застосуванню ст.217 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягають присудженню документально підтверджені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 343 гривні та у суді апеляційної інстанції у сумі 121 грн. 80 коп., всього 364 гривні 80 коп.

Керуючись ст.ст. 217, 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту:

„Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості, що утворилася за кредитним договором № 274 від 27.06.2007 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_4, станом на 10.11.2014 року у розмірі 85 979,70 доларів США, яка складається з: - 53 649,00 доларів США залишок позики; 13 005,21 доларів США нараховані та несплачені відсотки за користування позикою; 9 537,41 доларів США нарахована та несплачена пеня по основному боргу; 5 840,72 доларів США нарахована та несплачена пеня по відсотках; 2 448,24 долари США 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу за період з 26.02.2009 року по 09.11.2014 року; 1 499,12 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках за період з 26.03.2009 по 09.11.2014 року

звернути стягнення на трикімнатну квартиру загальною площею 56,5 кв.м, житловою площею 36,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_9 13 квітня 2006 року року за реєстром № 568, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири № 64, що в будинку № 8 по вулиці Парковій в місті Рівному без надання іншого постійного жилого приміщення.

В порядку ст. 217 ЦПК України рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відстрочити виконанням на час дії Закону України від 03.06.2014 року „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у сумі 364,80 гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити"

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: С.О.Гордійчук

ОСОБА_2