УХВАЛА

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за час шлюбу з відповідачем ними за договором купівлі-продажу від 14 жовтня 2002 року було придбано 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, який зареєстрований на ім'я останнього, інша 1/2 частина будинку йому подарована 14 жовтня 2002 року. За час спільного проживання ним будинок перебудовано, здійснено капітальний ремонт, що суттєво збільшило вартість будинку і просила поділити весь будинок.

Оскільки між ними виник спір щодо поділу цього нерухомого майна, позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частину указаного житлового будинку й встановити порядок користування ним, виділивши їй та відповідачу конкретні приміщення, а у спільному користуванні з відповідачем у цьому житловому будинку залишити нежилі приміщення господарського призначення.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 Залишено у власності за ОСОБА_4 іншу 1/2 частину вказаного будинку. Встановлено порядок користування житловим будинком, розташованим за зазначеною адресою. Залишено у спільному користуванні у житловому будинку певні приміщення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість виконаних робіт, вартість будівельних матеріалів у розмірі 15 935 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому кожному з подружжя належить по 1/2 частині спірного житлового будинку з надвірними господарським будівлями та спорудами й встановив порядок користування приміщеннями житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами. При цьому також вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2 частину вартості виконаних робіт та вартості будівельних матеріалів понесених сторонами при проведенні капітального ремонту спірного житлового будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до положень ч. 1 п. 2 ст. 57 СК України 1/2 частина спірного майна набута відповідачем за час шлюбу на підставі договору дарування тому є його особистою приватною власністю, тому безпідставним є висновок районного суду про те, що все спірне майно відноситься до правового режиму спільної сумісної власності. При цьому вважав, що визначення порядку користування житловим будинком й надвірними спорудами взаємопов'язано з вимогами про визнання права власності на житловий будинок. Також вважав вимоги позивачки щодо стягнення вартості 1/2 частини будівельних матеріалів, витрачених на ремонт будинку, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що з 16 серпня 1997 року по 20 серпня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу ними за договором купівлі-продажу від 14 жовтня 2002 року було придбано 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та зареєстровано на ім'я останнього.

Інша 1/2 частина спірного житлового будинку належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 14 жовтня 2002 року.

На підставі рішення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області від 1 червня 2009 року на ім'я ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0717 га за указаною адресою.

Судом установлено, що спір виник щодо житлового будинку, набутого сторонами у 2002 році.

При цьому суд апеляційної інстанції при поділ майна подружжя, набутого у 2002 році помилково керувався нормами СК України, який набрав чинності лише з 1 січня 2004 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Такі ж положення закріплені у ст. 57 СК України.

Відповідно до ст. 25 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Позивачка також посилалась на збільшення вартості майна та істотність такого збільшення, проте це підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Отже, позивач має доводити та надавати суду належні докази того, що за рахунок його грошових та трудових затрат істотно збільшилась вартість спірного будинку саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у будинку, а не тенденцій до загального подорожчання об'єктів нерухомості.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилалась на те, що за час шлюбу спірне майно істотно збільшилось у своїй вартості, тому вважала, що частки сторін у праві власності на житловий будинок мають бути рівними й просила визначити порядок користування ним, відповідно до висновку експертизи, який не спростований відповідачем та не заявлено останнім клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд не роз'яснив сторонам про право призначення експертизи та не встановив, чи не зв'язано змінення фактичної вартості спірного будинку у зв'язку з інфляційними процесами в державі.

У порушення наведених норм матеріального права та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору й встановивши набуття сторонами за час шлюбу спірного майна взагалі не вирішив спір щодо поділу цього майна, тобто визнання за сторонами права на частки у цьому майні та можливості визначення порядку користування спірним житловим будинком з урахуванням часток сторін у праві власності на житловий будинок, відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому, у рішенні апеляційний суд обмежився лише перерахуванням норм СК України, проте своїх висновків щодо позовних вимог згідно ст. 62 СК України не зробив, та не встановив, коли у спірному будинку були проведені зазначені у позові ремонтні роботи, від чого залежить, яка норма права підлягає застосуванню (ст. 27 КпШС України чинного на час виникнення спірних правовідносин, чи норми 62 СК України) й порядок доведення істотного збільшення у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох спірного майна; не з'ясував шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення з зазначенням зміни площі споруди, якщо такі обставини мали місце та не дав належної оцінки технічній документації на спірний будинок.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П. Штелик