Справа № 494/936/15-ц
07 жовтня 2015 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Римаря І.А.,
за участю секретаря Козубенко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
08 липня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 14 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №327. Від спільного проживання є дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки мають різні погляди на життя. Вона з чоловіком втратили почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження сімї суперечить її інтересам.
Позивач в судове засідання 07.10.2015 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з цим, на адресу суду 07.10.2015 року надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує (а.с.43).
Відповідач у судове засідання 02.09.2015 року, 23.09.2015 року та 07.10.2015 року не зявився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.37,42,48-50).
Відповідно до частини 4 статті 169 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - у разі якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача.
Врахувавши думку представникапозивача, викладену в її письмовій заяві, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…».
Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.».
Судом встановлено, що позивач та відповідач 14 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №327, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД №156842. (а.с.4) Під час перебування у шлюбі народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5) та проживає разом з позивачем (а.с.6).
Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
За статтею 51 Конституції України від 28.06.1996 року: «Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка…».
Як вбачається з заяви позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.
Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, у неї відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався, на примирення позивач категорично не згодна.
Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.
Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.
Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.
Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.
Відповідно до ст.ст. 110,112 СК України передбачено: «позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення».
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
Спір про місце проживання дітей та поділ майна не заявлений.
Відповідно до статті 113 СК України: «Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище». Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право відновити своє дошлюбне прізвище - Чеботар.
Згідно частини 2 ст.114 СК України: «У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу».
Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України: «Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».
Позивач надала суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 243,60 грн., тому заявлені вимоги про стягнення з відповідача судових витрат також підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 14 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №327- розірвати.
Після розірвання шлюбу визначити ОСОБА_1 прізвище «Чеботар».
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КК 622457, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, Ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 243грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.А. Римар