Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів -Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Коробчук А.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 21 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2818 грн. 05 коп. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі за первинним позовом та позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 посилаються на незаконність рішення суду першої інстанції, вказують, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, які мають значення для справи, а рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на судову практику та покази позивача у судовому засіданні доводять про протиправну поведінку потерпілого, який свідомо знаючи про наявність службовою собаки у дворі, а також те, що вона може покусати, про що свідчить випадок який стався з його онуком, свідомо зайшов на територію помешкання без попереднього узгодження із власником собаки. Тому вважають, що позивач свідомо допускав настання негативного наслідку.

Вважають, що за таких обставин відповідачка ОСОБА_1, яка є власницею собаки, не може нести відповідальність щодо відшкодуванню шкоди заподіяної ОСОБА_3, з огляду на протиправність його поведінки.

Посилаються на те, що суд не врахував обставин справи, не прийняв до уваги доводи відповідачів не зменшив розмір завданого позивачу матеріального збитку, з огляду на приписи ч.2 ст.1193 ЦК України, виходячи з поведінки потерпілого.

Доводять, що органом дізнання не встановлено їх провини у порушенні правил утримання собаки, а позивачем не доведено їх вину, а всі посилання під час судового розгляду спростовані висновком органу дізнання.

Зазначають, що суд не врахував доводи відповідачів та не зменшив розмір завданого позивачу матеріального збитку, виходячи з приписів ч.4 ст.1193 ЦК України, не враховано матеріальне становище відповідачки ОСОБА_1, яка перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вважають, що позивачем не доведено факт понесених матеріальних витрат на лікування від укусу собаки, з огляду на те, що у потерпілого є супутні хвороби, а придбані ліки могли бути виростані на лікування цих хвороб.

Крім того, вважають, що суд першої інстанції безпідставно врахував суму в розмірі 422 грн. благодійних внесків сплачених позивачем, як матеріальний збиток завданий відповідачкою.

Зазначають, що в рахунок відшкодування завданого позивачу шкоди, з метою позасудового врегулювання спору, вони добровільно сплатили ОСОБА_3 1 тис. грн., а після отримання травми власним транспортом доставили до лікарні.

Вважають, що саме внаслідок протиправної поведінки позивача для них завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що ОСОБА_2 змушений був відпрошуватися з роботи для врегулювання спору, та не міг приділяти належної уваги виробничим та службовим обов'язкам. Тому, не погоджуються із висновком суду, що для них не заподіяна моральна шкода.

За викладених обставин просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 в позові та задовольнити зустрічний позов до нього.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.31-32), в якому проживають відповідачі перебуваючи з одним із співвласників у родинних стосунках.

10 лютого 2015 року, біля 19 год. ОСОБА_3 перебуваючи на подвір'ї житлового будинку АДРЕСА_1, з дозволу співвласниці ОСОБА_6, внаслідок нападу собаки, породи „німецька вівчарка", яка вільно пересувалась по території подвір'я, що належить відповідачці ОСОБА_1, отримав тілесне ушкодження у вигляді укушеної гнійної рани лівого передпліччя та перебував на стаціонарному лікуванні в період з 13 по 27 лютого 2015 року, що підтверджується медичними документами (а.с.64-69, 81-93).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який задовольняючи позов в частині відшкодування матеріального збитку виходив з того, що внаслідок неправомірної бездіяльності власниці собаки ОСОБА_1, яка полягає у порушенні правил утримання тварин, потерпілому, який є позивачем у справі ОСОБА_3, завдано матеріальний збиток, який визначається розміром витрат понесених позивачем на лікування внаслідок отримання тілесних ушкоджень та підтверджено наданими доказами у справі.

Поряд з цим, колегія суддів виходить з того, що місцевий суд помилково врахував суму коштів в розмірі 422 грн., які позивачем внесено в касу медичного закладу, як благодійний внесок, а отже не може визнаватися матеріальним збитком завданим позивачу внаслідок отримання тілесних ушкоджень, тому ця сума підлягає виключенню із розміру стягнутого збитку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині обґрунтування та стягненні моральної шкоди, його розміру завданого позивачу внаслідок отримання тілесних ушкоджень.

Доводами апеляційної скарги не спростовано обставини справи, які встановлено судом першої інстанції та висновок на якому ґрунтується рішення суду, про відповідальність винної особи, яка передбачена у відповідності до ст.ст.1166,1187 та ст.ст.23,1167 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо протиправної поведінки потерпілого та свідомого настання для нього негативного наслідку.

З матеріалів справи вбачається, що не спростовується відповідачами, потерпілий перебував на подвір'ї житлового будинку з відома та дозволу одного із співвласників, а відповідачка, як власниця собаки, маючи дозвільні документи на тварину та усвідомлюючи, можливість загрози для здоров'я людини не вжила заходів, що унеможливлюють агресію тварини щодо сторонніх осіб.

Ця обставина випливає з пояснення ОСОБА_2, наданого органу дізнання, який не перешкодив можливості вільного перебування собаки поза межами вольєру.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо спричинення моральної шкоди для відповідачів.

Заперечуючи висновки суду першої інстанції відповідачі в доводах апеляційної скарги не обґрунтували настання моральної шкоди, у відповідності до приписів ст.ст.23,1167 ЦК України та роз'яснення, що викладено в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повному обсязі з'ясовано обставини справи, правильним є висновок суду що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доведено, в чому саме полягає заподіяна їм моральна шкода, якими саме неправомірними діями її завдано та з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміні рішення суду першої інстанції, в частині стягнення матеріального збитку, яке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а в решті рішення місцевого суду залишення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст.1166,1187 ЦК України, ст.ст.303,307,309,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 21 липня 2015 року змінити, виключивши із розміру стягнутого матеріального збитку 422 грн, вказавши розмір матеріального збитку, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у сумі 2396 (дві тисячі триста дев'яносто шість) грн. 5 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Ю.М. Рожин

Судді: М.П.Григоренко

Н.М. Ковальчук