ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_7 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої повідомленням йому негативних відомостей, які не відповідали дійсності, що завдало йому душевні хвилювання, та відшкодувати йому 400 грн витрат, понесених за надання правової допомоги.

29 січня 2015 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова у задоволенні позову відмовлено.

30 березня 2015 року рішенням апеляційного суду Львівської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 600 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці вимоги, у решті рішення апеляційного суду залишити без змін, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права.

У решті рішення апеляційного суду не оскаржено та відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд виходив з того, що позивач не надав їх розрахунку, акта виконаних робіт, що є необхідною підставою для їх стягнення.

Проте погодитися з таким рішенням суду апеляційної інстанції в цій частині не можна, оскільки воно не відповідає вимогам процесуального права.

Із матеріалів справи видно, що до позовної заяви, поданої позивачем, він додав копію корінця квитанції від 13 червня 2014 року № 142 про одержання юридичною консультацію Франківського району м. Львова громадсько-професійного об'єднання Львівської обласної колегії адвокатів від ОСОБА_8 400 грн за юридичну допомогу, надану адвокатом Іляшем І.Т.

Крім того, до касаційної скарги ним додано копію відомості наданих платних усних порад адвокатом Іляшем І.Т., де вказано, що 13 червня 2014 року адвокатом складена позовна заява ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, і оплата цих послуг оформлена квитанцією № 142 на суму 400 грн.

Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/4191-17> «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», статтею 1 якого визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка

надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення

окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час

ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у

відповідному судовому рішенні.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Апеляційний суд наведеного не врахував, не перевірив сплату позивачем витрат на правову допомогу та їх розмір, не дослідив квитанції про сплату позивачем за складення позовної заяви адвокатом, а пославшись на відсутність документального підтвердження оплати витрат на правову допомогу, їх розрахунку та акта виконаних робіт, не вирішив питання про їх розподіл.

При цьому не врахував, що розмір витрат на правову допомогу може визначатись за домовленістю сторін і ці витрати не передбачають тільки участь у судовому засіданні адвоката або іншого фахівця у галузі права, а можуть бути понесені і за складення позовної заяви та є договірними.

Не встановив, який граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, та не з'ясував, чи виходять сплачені позивачем 400 грн витрат на правову допомогу за межі 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі під час вчинення особою, яка надавала правову допомогу, окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а пославшись на відсутність розрахунку, не перевірив, які розрахунки потрібно зробити та чи потрібно їх робити взагалі, безпідставно відмовив у розподілі цих витрат, не виконав вимог ст. 88 ЦПК України, ухвалив у цій частині помилкове рішення.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення в частині розподілу витрат на правову допомогу та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2015 року в частині відмови у розподілі витрат на правову допомогу скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2015 року в частині відмови у розподілі витрат на правову допомогу скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко