Категорія 39Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Медяного В.М., Ковальчука О.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентина Василівна, про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину недійсними.

В заяві зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її рідна тітка ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на 3/5 квартири АДРЕСА_1. Родичів по прямій лінії споріднення у ОСОБА_6 на момент смерті не було. Спадкоємцем за законом після її смерті за правом представлення являлась вона-позивач ОСОБА_2, оскільки являється племінницею покійної - донькою її рідного брата ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Після смерті тітки ОСОБА_6, вона-позивач звернулась за прийняттям спадщини до 1-ї державної нотконтори в м. Вінниці, подавши заяву 20.09.2012 року, а її рідний брат, який також мав право на спадкування, звернувся до нотконтори із заявою про відмову від спадщини на її користь. Однак для оформлення спадкових прав було необхідно підтвердити родинні зв'язки із спадкодавцем ОСОБА_6 та встановити відповідні факти.

Тому просила встановити факт, що вона ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_6, а остання, в свою чергу, є її рідною тіткою. Встановлення зазначеного юридичного факту дає їй право щодо оформлення спадкових справ і вступ у спадщину після померлої ОСОБА_2

Крім того, звернувшись після смерті тітки ОСОБА_6 до нотконтори для оформлення спадщини, вона-позивач дізналась, що за життя ОСОБА_6 03.08.2012 року склала заповіт і все своє майно заповіла ОСОБА_4- відповідачу по справі.

ОСОБА_4 07.06.2013 року оформила свої спадкові права та отримала в 1-й Вінницькій державній нотконторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Оскільки, на її думку, у спадкодавця ОСОБА_6 не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь ОСОБА_4, топозивач просила визнати даний заповіт і видане на його підставі свідоцтво про право на спадщину недійсними з тих підстав, що заповіт був написаний ОСОБА_6 в хворобливому стані, коли вона не розуміла значення своїх дій і не керувала ними та що форма заповіту і порядок його посвідчення не в повній мірі відповідають вимогам закону.

Рішенням Вінницького міського суду від 07 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а ОСОБА_6 є рідною тіткою ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду в частині відмови в позові, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину недійсними задоволити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживала по АДРЕСА_1 (копія свідоцтва про смерть-а.с.26,95,99).

Після її смерті відкрилась спадщина на 3/5 частки квартири АДРЕСА_1 які складаються: з 1/5 частки, що належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.11.1998 року (а.с.8) та з двох часток по 1/5, що були успадковані ОСОБА_6 після смерті її сестри ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, і після смерті її сина ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Спадщину після смерті сина та сестри ОСОБА_6 прийняла, що підтверджується довідками ТОВ «ЖЕО» за №№731,732,733 від 19.03.2013 року про постійне проживання з спадкодавцями, але за життя спадщину належним чином на себе не оформила.

Згідно заповіту від 03.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право ОСОБА_6 заповіла відповідачу по справі - ОСОБА_4. В зв'язку з хворобою заповідача ОСОБА_6 заповіт посвідчено у неї вдома, заповіт до підписання останньою прочитаний вголос та власноручно нею підписаний. При складанні та посвідчені цього заповіту на бажання заповідача ОСОБА_6 були присутні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які прочитали заповіт уголос до підписання його заповідачем і поставили на заповіті свої підписи (а.с.9,100).

Відповідач ОСОБА_4 07.06.2013 року отримала, видане держнотаріусом 1-ї Вінницької держнотконтори, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі №2-1293 (а.с.10,176).

Як видно, звернувшись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просила визнати заповіт і свідоцтво про право на спадщину недійсними, посилаючись на стан здоров'я ОСОБА_6 на час складання заповіту, що не давав можливості останній розуміти значення своїх дій і керувати ними, а також на те, що при складанні заповіту нотаріусом були порушені вимоги закону щодо вільного волевиявлення його учасника і порядок його посвідчення.

Вирішуючи спір в цій частині, суд витребував та оглянув медичні картки спадкодавця ОСОБА_6

Згідно листа Обласного центру медико-соціальної експертизи №264/03-02/02 від 19.03.2013 року ОСОБА_6 18.02.2002 року було визнано інвалідом 1-ї групи загального захворювання (а.с.28).

З оглянутих судом матеріалів справи №127/11737/13-ц встановлено, що ОСОБА_2 раніше зверталася з позовом до ОСОБА_12 про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно за правом представлення; що позивач 13.06.2014 року просила залишити цей її позов без розгляду і судом винесена відповідна ухвала; що в цій справі міститься акт №8 посмертної судово-психіатричної експертизи від 28.04.2014 року відносно ОСОБА_6, де зазначено, що комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_6 при житті, в тому числі і на час підписання заповіту від 03.08.2012 року, на хронічне душевне захворювання не страждала, а виявляла органічний розлад особистості змішаного (судинного, атеросклеротичного) ґенезу і тому ОСОБА_6, як не душевнохвора, на час підписання заповіту від 03.08.2012 року не була позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, під дію ст.ст.36,39 ЦК України не підпадала.

Крім того, за клопотанням позивача, яка надала додаткові медичні документи стосовно стану здоров'я ОСОБА_6 (а.с.199-200), ухвалою суду від 10.02.2015 року по даній справі була призначена додаткова посмертна судово-психіатрична експертиза (а.с.202), проведення якої доручено тій же експертній установі, як просила позивач, і на вирішення експертів поставлені питання, які були вказані позивачем в клопотанні, зокрема: чи могла ОСОБА_6 з урахуванням вікових особливостей, важкості соматичного і психічного станів, розуміти значення своїх дій, керувати ними та усвідомлювати їх наслідки під час вчинення нею заповіту від 03.08.2012 року (а.с.200).

Згідно висновку додаткової судово-психіатричної експертизи №3 від 30.03.2015 року спадкодавець ОСОБА_6 при житті, в тому числі і на час написання заповіту від 03.12.2012 року, на хронічне душевне захворювання не страждала, а виявляла органічний розлад особистості судинного ґенезу, тому ОСОБА_6, як не душевнохвора, на час складання заповіту від 03.08.2012 року не була позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, під дію ст. 36 та ст.39 ЦК України не підпадала.

Судом також були досліджені документальні докази, наявні в матеріалах справи, та допитані, за заявами сторін, свідки, пояснення яких зазначені в рішенні.

Врахувавши вищевказані обставини справи та вимоги закону, зокрема ст.ст.203,1247, 1251,1252,1255,1257 ЦК України, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання заповіту недійсним, оскільки, згідно висновків первинної і додаткової посмертної судово-психіатричної експертиз, спадкодавець ОСОБА_6 на час складання заповіту на хронічне душевне захворювання не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а отже її волевиявлення на час складання заповіту було вільним і відповідало її волі.

При цьому, суд обґрунтовано оцінив висновки вказаних експертиз як об'єктивні і такі, що заслуговують на довіру, оскільки вони узгоджується з іншими зібраними по справі доказами. З цих же міркувань суд вірно визначив, що підстав для призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_6, на якій наполягав представник позивача, немає.

Суд також правильно виходив з того, що при складанні і оформлені заповіту ОСОБА_6 нотаріусом були дотримані вимоги щодо форми та порядку посвідчення заповіту, так як встановлено, що заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем ОСОБА_6 та, запрошеними на бажання заповідача, свідками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (яка на час розгляду даної справи померла) і при його складанні та посвідченні дотримано таємницю заповіту відповідно до ст.1255 ЦК України.

Суд підставно оцінив критично пояснення свідка ОСОБА_10 про те, що під час складання заповіту вона присутня не була і підписала його пізніше, так як вони суперечать встановленим обставинам (до речі, в тексті заповіту зазначено паспортні дані цієї свідка, її ідентифікаційний номер, тобто дані, які є особистими відомостями), доказам по справі і раніше наданим нею показам в суді.

Як видно, позовна вимога ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.2013 року, виданого на ім'я ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 і зареєстрованого в реєстрі №2-1293, є фактично похідною від позовної вимоги про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 від 03.08.2012 року.

З огляду на це, суд дійшов вірного висновку, що оскільки заповіт, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, відповідає нормам закону, то відсутні і підстави для визнання недійсним вищеназваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.2013 року, виданого на ім'я ОСОБА_4.

Таким чином, суд повно з'ясував обставини справи, належно перевірив доводи і заперечення сторін, дав оцінку зібраним доказам, навів мотиви, з яких приймає чи відхиляє ті чи інші з них та постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи скарги щодо необ'єктивності і однобокості висновків посмертних судово-психіатричних експертиз, зокрема додаткової експертизи, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки в них фактично позивач та її представник дають свою, відповідно до своєї позиції, оцінку висновкам вказаних експертиз.

Решта доводів апеляційної скарги, які фактично аналогічні доводам позовної заяви, також безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо встановлення факту родинних відносин ніким із сторін не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, в цій частині не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Л.В. Пащенко

Судді: В.М. Медяний

О.В. Ковальчук

З оригіналом вірно: /підпис/