АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_2, поданою ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на частину майна та зняття арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на частину майна та зняття арешту.

Також у вересні 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій вказав, що в акті опису й арешту майна від 27.08.2015 року, складеного старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак О.О., зазначено, що описане майно, а саме, квартира АДРЕСА_1, буде передана для реалізації не раніше 07.09.2015 року.

Проте, якщо квартира буде реалізована, виконати рішення Оболонського районного суду м. Києва у цій справі, в разі задоволення позову, буде неможливо.

З урахуванням наведеного просив суд зупинити реалізацію квартири АДРЕСА_1, в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-724/11, виданого 05.03.2013 року Подільським районним судом м. Києва.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2, поданої ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на частину майна та зняття арешту відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою зупинити реалізацію квартири АДРЕСА_1.

Зазначає, що судом не враховано, що згідно акту опису й арешту майна від 27.08.2015 року спірна квартира АДРЕСА_1, буде передана для реалізації. Вказане підтверджує намір державної виконавчої служби реалізувати квартиру, після чого виконати рішення суду в разі задоволення позову про визнання за позивачем права власності на частину квартири та зняття з неї арешту буде неможливо, так як ця частина квартири буде належати новому власнику.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте з таким висновком неможливо погодитися з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвалюючи рішення суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд зазначив у своїй ухвалі,що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому судом не зазначено належного обґрунтування правової позиції щодо відсутності підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Матеріали справи не містять даних про те, кому на праві власності належить квартира, яка є предметом спору, чи придбана ця квартира в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4, чивключена спірна квартира до акту опису й арешту майна від 27.08.2015 року та дані щодо її реалізації.

Згідно п.3 ч.1 ст. 210 ЦПК України, ухвала суду, що постановляється, як окремий документ, складається, в тому числі, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Оскаржувана ухвала таких висновків не містить, що позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити законність та обґрунтованість ухвали суду.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції , апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, а справу направити до Оболонського районного суду міста Києва для повторного вирішення питання, під час якого суду першої інстанції необхідно врахувати наведене та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :