Справа № 265/7541/14-ц
Провадження № 2/265/282/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Симонової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 «АІСЕ Україна» звернулося до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за угодою № 122610 в розмірі 15466,32 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 13 квітня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено угоду №122610 та підписано додатки № 1 та 2 до неї, які є невідємними частинами угоди.

Дана угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів Автоплан. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.

При виконанні умов угод, укладених з учасниками в рамках системи Автоплан, позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи Автоплан. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах Асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених угодою, які гарантують придбання автомобіля кожним учасником системи Автоплан.

На Асигнаційному акті від 27.10.2008року ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля. Позивач належним чином виконував умови угоди, і у листопаді 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, кузов № НОМЕР_1, 2008 року випуску і зареєстрував його на своє імя у 1-му відділенні РЕР м. Маріуполя при УДАІГУМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АНС №265554.

Відповідно до ст. 4 угоди, відповідач ОСОБА_1 зобовязався оплатити вартість автомобіля та вартість наданих йому позивачем послуг шляхом сплати 84 щомісячних повних внесків.

Відповідачем ОСОБА_1, відповідно до пункту 11.2 статті 11 додатку 2 до угоди, були надані гарантії повного виконання зобовязання за угодою №122610, а саме надано позивачу, в якості забезпечення виконання зобовязань, гарантії поручителів щодо солідарної відповідальності за зобовязаннями ОСОБА_1 за угодою №122610.

Відповідач ОСОБА_1 починаючи з травня 2006 року сплачував щомісячні внески систематично порушуючи п. 4.2 додатку №2 до угоди щодо розміру та періодичності оплат.

Відповідно загальний розмір заборгованості складає 15466,32 (п'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 32 копійки, з яких:

- чисті внески - 15118,14грн., що складає 20,7404% від ціни автомобіля (72892,12 грн. N 20,7404% );

- адміністративні витрати - 348,18 грн. (72892,12грн.*0,35% + 20%ПДВ) х 1 внесок.

Тому, 19 квітня 2013 року в порядку п. 15,3 ст. 15 додатку № 2 до угоди позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1, було направлено вимогу одноразової сплати всієї суми заборгованості у розмірі 15466,32 гривень за угодою не пізніше 29.04.2013 року. Проте, відповідач ОСОБА_1 не виконав вимоги позивача щодо одноразового погашення суми боргу.

Згідно положень п.п. 11.1 - 11.2 додатку 2 до угоди ОСОБА_1 було надано позивачу гарантію забезпечення виконання ним зобовязань за угодою №122610 - гарантію двох поручителів. 05 листопада 2008 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким співпоручителі зобовязуються солідарно відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобовязань, що виникають з угоди, а в разі невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за угодою відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Вказаний договір поруки був посвідченийприватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний номер 6768.

19.04.2013 року позивачем на адресу ОСОБА_2, ОСОБА_3 було направлено вимогу одноразової сплати всієї суми заборгованості ОСОБА_1 за угодою не пізніше 29.04.2013 року. Станом на листопад 2014 року вимоги не виконані, борг не погашено, тому просили суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» суму заборгованості за угодою № 122610 в розмірі 15466,32 гривень.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 представник позивача надав письмові заперечення в яких зазначав, що позивач звернувся до суду лише в червні 2015 року зі спливом позовної давності більш ніж на шість років, тому просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Крім того зазначав, що діяльність ОСОБА_4 АІСЕ Україна базується на ряді норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України , що гарантують Товариству його існування на ринку України, а саме пунктах 3 та 4 ст. 3.п.1ст. 6, п. 1 ст. 12, ст. 627 ЦК України, п. 1 ст. 43, п. 1 ст. 44, п. 2 ст. 67 ГК України.

Відтак, угоди які укладаються з клієнтами сстеми Автоплан, повністю відповідали і відповідають діючому законодавству України.

В діяльності ОСОБА_4 АІСЕ Україна відсутні ознаки пірамідальної схеми, тому дана угода не є недійсною. Про те, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» не вбачається порушень ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», в тому числі не вбачається ознак нечесної підприємницької практики, що полягає в створені та експлуатації пірамідальних схем закріплено в Постанові Верховного Суду №6-40цс13. Послуги ТОВ «Авто Просто» є аналогічними послугами що надає ОСОБА_4 АІСЕ Україна.

Стосовно ліцензування діяльності товариства в своїй позовній заяві позивач, як підставу визнання угоди недійсною, зазначає те, що ОСОБА_4 АІСЕ Україна здійснює адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах без відповідної ліцензії та на його думку це є протиправним. Такі посилання позивача є безпідставними оскільки 02.06.2011 року Верховною Радою України було прийнято Закон № 3462-IV від 02.06.2011 року, яким до Закону Украъни Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг були внесені зміни до ч.І ст. 4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Таким чином послуги, що надаються ОСОБА_4 АІСЕ Україна ОСОБА_1 унормовані в ЗУ Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг, що ще раз підтверджує помилкове тлумачення позивачем змісту п. 7 ч.3 ст. 19 ЗУ Про захист прав споживачів.

Вказаний закон набув чинності з 09.01.2012 року. Угода укладена майже за 6 років до набрання Законом чинності. Таким чином послуги, що надаються відповідачем позивачу були унормовані в ЗУ Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг після укладання угоди, а у відповідності до положень ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотної сили.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_4 АІСЕ Україна на момент укладення угоди повинен мати статус фінансової установи є безпідставними, необґрунтованими та такими,що не відповідають закону. Просив суд відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1

Представник позивача до суду не зявився,надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами про визнання недійсною угоди № 122610 від 13.04.2006 року, укладену між ним та ОСОБА_4 ««АІСЕ Україна», визнання недійсним Договору застави від 18.11.2008 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 ««АІСЕ Україна», визнання недійсним Договору поруки від 05.11.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ««АІСЕ Україна». В обгрунтування позовних вимог вказував, на те, що 13.04.2006 року між ним та ОСОБА_4 «АІСЕ Україна» була укладена угода № 122610, яка спрямована на придбання автомобіля DAEWOO SENS за ціною 39 900,00грн. (відповідно до додатку №1).

Згідно з умовами договору він зобовязаний був сплатити вступний внесок у розмірі 1 436,40гривень та сплачувати щомісячні чисті платежі та адміністративні витрати , розмір яких визначений у додатку № 2 до договору, дотримуватися умов діяльності програми «АВТОПЛАН». На виконання умов договору, він перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 1 436,40 гривень в якості вступного внеску, та на протязі досить тривалого часу сплачував щомісячно платежі, на рахунок відповідача, всього 74 269,55 гривень та 6 587,35грн. - платіж за страхування, що підтверджується квитанціями про оплату.

Ціна товару, відповідно до договору, є приблизною. Протягом всього часу дії договору ОСОБА_4 «АІСЕ Україна» змінював ціну автомобіля та розмір щомісячних внесків.

На забезпечення виконання умов даного договору між ним та ОСОБА_4 «АІСЕ Україна» було укладено договір застави транспортного засобу від 18.11.2008 року, а також між ОСОБА_4 «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 05.11.2008 року.

Вважає, що даний договір укладений з суттєвим порушенням вимог чинного законодавства України, а отже є недійсним, з наступних підстав:

Діяльність ТОВ «АІСЕ Україна» регламентована умовами діяльності програми «АВТОПЛАН» що є додатком №2 до вищевказаного договору. Умовами договору передбачено в якості обовязку відповідача лише надання послуг, без визначення точного терміну надання товару та його вартості. Фонд програми «АВТОПЛАН» формується за рахунок чистих платежів, сплачених учасниками програми «АВТОПЛАН». До фонду не належать реєстраційний платіж та штрафи. Отже фонди формуються виключно з внесків інших клієнтів групи без залучення коштів товариства, в разі розірвання договору учаснику повертаються лише чисті платежі, реєстраційний платіж не повертається ні в якому разі, що врешті створює істотний дисбаланс між правами та обовязками сторін по договору.

Згідно п. 7 ч. З ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Як вже зазначалося раніше, змістом укладеного сторонами договору підтверджується, що грошовий фонд учасників програми, за рахунок якого відповідач зобов'язується придбати й передати її учасникам товар, формується виключно за рахунок коштів учасників програми без залучення до нього коштів товариства, та що оплата товару учасникам програми, які набули право на отримання товару на розподільчому акті, здійснюється коштами інших її учасників без інвестування в цю оплату коштів товариства. Отже шляхом укладення оспорюваного договору, його було втягнуто ЗАТ «ОСОБА_4 АІСЕ Україна» у пірамідальну схему під виглядом учасника організованої цим товариством програми соціальної допомоги, яка виражається у сприянні її учасникам в придбанні товару.

Разом з тим, укладений договір є такими, що створюють суттєвий дисбаланс між правами і обов'язками учасника та товариства, отже, як вбачається з договору та умов, товариство самостійно приймає рішення про передачу товару, право отримання товару учасником залежить від розміру фонду та внесення коштів іншими учасниками програми.

Таким чином, товариство здійснюючи розподіл права на отримання автомобілю на свій розсуд, а учаснику не надається інформація стосовно інших учасників, які беруть участь у розподілів автомобілів, кількість сплачених ними чистих платежів тощо, внаслідок чого процедура проведення розподілу права на отримання автомобілю є непрозорою для учасника і позбавляє його можливості здійснювати контроль проведення таких прав та контроль за дотриманням його прав як споживача, дають підстави вважати, що умови договору в частині розподілу права на отримання автомобіля є такими, що створюють суттєвий дисбаланс між правами і обов'язками учасника та товариства, які з точки зору Закону України «Про захист прав споживачів» є неприпустимим. Також вважає, що дана угода є недійсною, оскільки здійснена з використанням нечесної підприємницької діяльності та без отримання ОСОБА_4 «АІСЕ Україна відповідної ліцензії.

Про усе це йому стало відомо наприкінці 2012 року, саме тоді він і почав звертатися до ОСОБА_4 «АІСЕ Україна» з листами, у яких зазначав про дані факти, однак останній заперечує наявність порушень з його боку. Враховуючи викладене, можна прийти до висновку, що оспорюваний договір є недійсним як такий, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він містить несправедливі для споживачів умови, чим створено істотний дисбаланс на користь ОСОБА_4 «АІСЕ Україна» між правами та обовязками сторін. Також у діяльності товариства вбачається нечесна підприємницька діяльності, яка вводить позивача в оману, а саме наявність утворення, експлуатації та сприяння розвитку пірамідальної схеми, а тому, вважає, що його слід визнати недійсним.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, будучи неодноразово належним чином повідомлені про день та час слухання справи, до суду не зявилися, тому суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_6, належним чином повідомлена про день та час слухання справи до суду не зявилася,тому суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу без її участі.

Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 «АІСЕ Україна», про відмову у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 за наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 квітня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено угоду №122610 та підписано додатки № 1 та 2 до неї, які є невідємними частинами угоди.

Дана угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів Автоплан. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.

При виконанні умов угод, укладених з учасниками в рамках системи Автоплан, позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи Автоплан. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах Асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених угодою, які гарантують придбання автомобіля кожним учасником системи Автоплан.

На Асигнаційному акті від 27.10.2008року ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля. Позивач належним чином виконував умови угоди, і у листопаді 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, кузов № НОМЕР_1, 2008 року випуску і зареєстрував його на своє імя у 1-му відділенні РЕР м. Маріуполя при УДАІГУМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АНС №265554.

Відповідно до ст. 4 угоди, відповідач ОСОБА_1 зобовязався оплатити вартість автомобіля та вартість наданих йому позивачем послуг шляхом сплати 84 щомісячних Повних внесків.

Так згідно п. 10.1 ст. 10 додатку № 2 до угоди, якщо протягом терміну дії угоди виробник та/або імпортер здійснить (-ять) заміну або припинить (-ять) імпортувати або виробляти модель автомобіля, зазначену у додатку № 1, ОСОБА_4 АІСЕ Україна зобов'язується замінити її новою моделлю або іншим автомобілем. Ціна нової моделі або автомобіля буде дійсною для розрахунку повного внеску для сплати усіма учасниками групи.

У липні 2007 року дистрибютор вказаного автомобіля АТ „УкрАвто повідомив ЗАТ „АІСЕ Україна про те, що з серпня 2007 року припиняється виробництво автомобілів Сенс і його замінить автомобіль Ланос з двигуном 1,4 л.

Керуючись положенням п. 10.1. ст. 10 додатку №2 до угоди, у серпні 2007 року позивач здійснив заміну автомобіля Сенс на автомобіль Ланос, 1,4. Таким чином, модель автомобіля, вказана у додатку №1, відповідно до якої розраховується щомісячний внесок за угодою, була замінена на автомобіль Daewoo Lanos 1,4.

23.07.2008 року дистрибютор автомобіля АТ УкрАвто повідомив ОСОБА_4 АІСЕ Україна про те, що з серпня 2008 року припиняється виробництво автомобіля Daewoo Lanos 1,4л.

Керуючись положенням п. 10.1. ст. 10 додатку №2 до угоди, у серпні 2008року позивач здійснив заміну автомобіля Daewoo Lanos 1,4 на автомобіль Daewoo Lanos D4LM510.

Відповідно до п. 10.2. ст. 10 Додатку №2 до угоди, якщо різниця між ціною нової моделі та ціною автомобіля, зазначеного v додатку №1. перевищує 10%, то в цьому разі РОЗМІР несплачених повних внесків учасників системи, які ще не придбали автомобіль буде відповідно збільшено на різниию у ціні зазначених моделей автомобілів, поділену на усі несплачені повні внески відповідно до графіка внесків.

Тобто, ті учасники , які не отримали Ланос 1,4 зобовязані сплатити 100 відсотків вартості автомобіля Lanos D4LM510, який був дорожчим на момент заміни на 13,7297%.

Для розрахунку розміру, на який має бути збільшено, необхідно поділити нову ціну Автомобіля на стару та для отримання відсотку помножити на 100.

Ціна автомобіля Ланос 1,4 у липні 2008 року становила 46 250,00 грн., а автомобіля Lanos D4LM510 - 52 600,00 гривень , відповідно 52 600,00 / 46 250,00 * 100 = 113,7297%. Таким чином, після здійснення заміни на модель, яка коштує дорожче, учасник мав сплатити 113,7297% вартості автомобіля зазначеного в додатку № 1, що буде дорівнювати 100% вартості нової моделі Lanos D4LM510.

Станом на дату здійснення заміни ОСОБА_1 сплачено 32,7523 % (29 щомісячних внесків ), які перерахунку не підлягають, тобто після здійснення заміни мало бути сплачено 113,7297% - 32,7523 % = 80,9774 %. від поточної ціни автомобіля Ланос 1,4.

Відповідно до п. 4.5 додатку № 2 до угоди "У разі порушення терміну сплати, зазначеного у статті 4 п.4.3., Учасник сплачує прострочений (-ні) повний (-ні) внесок (-ки) у розмірі повного внеску, що діє на момент сплати".

Поточну ціну автомобіля Ланос 1,4 після проведення процедури заміни на автомобіль Lanos D4LM510 дійсну на квітень 2013 року (дата направлення платіжної вимоги) розраховується наступним чином. Як вже зазначалося, ціна автомобіля Ланос 1,4 у липні 2008 року становила 46 250,00 грн., а автомобіля Lanos D4LM510 - 52 600,00 грн. Тому процентне співвідношення між цінами автомобілів Ланос 1,4 та Lanos D4LM510 станом на липень 2008 року складало 87,92776% (46250 грн./52600 грн.х100%). Станом на квітень 2013 року поточна ціна автомобіля Lanos D4LM510 становила 82 900,00 грн. Відповідно до положень п. 10.2 ст.10 додатку №2 до угоди необхідно помножити ціну автомобіля Lanos D4LM510 (82 900,00 грн.) на вирахуваний коефіцієнт процентного співвідношення (87,92776%). Отримаємо: 82 900,00 грн. х 87,92776%= 72892,12 гривень. (Ціна автомобіля Ланос 1,4, відповідно до якої має розраховуватися щомісячний внесок за угодою №122610).

На виконання умов угоди ОСОБА_1 було сплачено 92,9893% зі 113,7297% в оплату чистих внесків та 83 внески із 84-х внесків в оплату послуг позивача. Розмір боргу ОСОБА_1 перед позивачем за угодою станом на квітень 2013 складає 20.7404% від ціни автомобіля, актуальної у квітні 2013 року, та 1 (один') внесок в оплату послуг позивача.

Відповідачем ОСОБА_1, відповідно до пункту 11.2 статті 11 додатку 2 до угоди, були надані гарантії повного виконання зобовязання за угодою №122610, а саме надано позивачу, в якості забезпечення виконання зобовязань, гарантії поручителів щодо солідарної відповідальності за зобовязаннями ОСОБА_1 за угодою №122610.

Відповідач ОСОБА_1 починаючи з травня 2006 року сплачував щомісячні внески систематично порушуючи п. 4.2 додатку №2 до угоди щодо розміру та періодичності оплат.

Відповідно, загальний розмір заборгованості складає 15466,32 (п'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 32 копійки), з яких:

- чисті внески - 15118,14грн., що складає 20,7404% від ціни автомобіля (72892,12 гри. N 20,7404% );

- адміністративні витрати - 348,18 грн. (72892,12грн.*0,35% + 20%ПДВ) х 1 внесок.

Тому, 19 квітня 2013 року в порядку п. 15,3 ст. 15 додатку № 2 до угоди позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1, було направлено вимогу одноразової сплати всієї суми заборгованості у розмірі 15466,32 гривень за угодою не пізніше 29.04.2013 року. Проте, відповідач ОСОБА_1 не виконав вимоги позивача щодо одноразового погашення суми боргу.

Згідно положень п.п. 11.1 - 11.2 додатку 2 до угоди ОСОБА_1 було надано позивачу гарантію забезпечення виконання ним зобовязань за угодою №122610 - гарантію двох поручителів. 05 листопада 2008 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким співпоручителі зобовязуються солідарно відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобовязань, що виникають з угоди, а в разі невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за угодою відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Вказаний договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний номер 6768.

19.04.2013 року позивачем на адресу ОСОБА_2, ОСОБА_3 було направлено вимогу одноразової сплати всієї суми заборгованості ОСОБА_1 за угодою не пізніше 29.04.2013 року. Станом на листопад 2014 року вимоги не виконані, борг не погашено.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про обгрутнтованість позовних вимог ОСОБА_4 « АІСЕ України», внаслідок чого задовольняє позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» суму заборгованості за угодою № 122610 в розмірі 15466,32 гривень.

Крім того судом встановлено, що правовідносини сторін базуються на договорі про надання послуг системи АВТОПЛАН, спрямованих на придбання автомобіля.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Діяльність ОСОБА_4 АІСЕ Україна базується на ряді норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України , що гарантують Товариству його існування на ринку України, а саме пунктах 3 та 4 ст. 3.п.1ст. 6, п. 1 ст. 12, ст. 627 ЦК України, п. 1 ст. 43, п. 1 ст. 44, п. 2 ст. 67 ГК України.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що угоди, які укладені з клієнтами системи Автоплан, повністю відповідали і відповідають діючому законодавству України.

В Постанові Верховного Суду України №6-40цс13 закріплено, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» не вбачається порушень ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», в тому числі не вбачається ознак нечесної підприємницької практики, що полягає в створені та експлуатації пірамідальних схем, водночас придбання товарів у групах передбачає надання споживачу товару в обмін на внесення ним коштів і за умови отримання відповідного дозволу є легітимною підприємницькою діяльністю, що не потребує доказуванню в сенсі ст. 61 ЦПК України при вирішені спору по суті за зустрічним позовом ОСОБА_1, внаслідок чого суд відмовляє у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання угод недійсними в разі нечесної підприємницької діяльності.

Крім того в своїй позовній заяві позивач, як підставу визнання угоди недійсною, зазначає те, що ОСОБА_4 АІСЕ Україна здійснює адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах без відповідної ліцензії та на його думку це є протиправним. Такі посилання позивача є безпідставними оскільки 02.06.2011 року Верховною Радою України було прийнято Закон № 3462-IV від 02.06.2011 року, яким до ЗУ Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг були внесені зміни до ч.І ст. 4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Таким чином послуги, що надаються ОСОБА_4 АІСЕ Україна ОСОБА_1 унормовані в ЗУ Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг, що ще раз підтверджує помилкове тлумачення позивачем змісту п. 7 ч.3 ст. 19 ЗУ Про захист прав споживачів.

Вказаний закон набув чинності з 09.01.2012 року. Угода укладена майже за 6 років до набрання Законом чинності. Таким чином послуги, що надаються відповідачем позивачу були унормовані в ЗУ Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг після укладання Угоди, а у відповідності до положень ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотної сили.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_4 АІСЕ Україна на момент укладення угоди повинен мати статус фінансової установи є безпідставними, необґрунтованими та такими,що не відповідають закону.

Верховним Судом України у постанові від 11.09.2013 року (справа № 6-40цс13) визначено, що необхідно для кваліфікації умов договорів несправедливими, а саме аналізуючи норму ст, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суди дійшли висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не доводить того, що умови договору порушують принцип добросовісності у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст 509 ЦК України того, що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов язків сторін: та того, що умови договору завдають якоїсь шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктом 20 Постанови ПВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як вбачається з матеріалів справи угода №122610 з додатками до неї було укладено між сторонами 13.04.2006 року. Угода складається з основного тексту угоди, додатку № 1(анкети учасника), додатку №2 ( Правила здійснення діяльності «авто плану»). Всі додатки підписані сторонами і є невідємними частинами угоди.

Відповідно до ч.13 угоди, учасник заявляє, що отримав усі необхідні коректно викладені пояснення від представника АІСЕ, уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчує своїм підписом.

Оскільки зі сторони відповідача ОСОБА_1 жодного належного та допустимого доказу, в сенсі ст. 60 ЦПК України, щодо факту введення його в оману, наявності в діях відповідача умислу суду не надано, тому суд не приймає його посилання про введення його відповідачем в оману до укладання договору та при укладанні договору при вирішені спору по суті.

Крім того суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору поруки, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ««АІСЕ Україна», оскільки відповідач ОСОБА_1 не є стороною за даним договором та вказані співвідповідачі не уповноважували його звертатися до суду з позовними вимогами, що стосуються їх прав та інтересів або представляти їх інтереси в судовому засіданні.

Таким чином суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим в цілому, внаслідок чого відмовляє у задоволені його зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог по суті суд прийшов до висновку про недоцільність вирішення питання щодо застосування строків позовної давності, як підставу для відмови у задоволені позову, про що заявляв представник позивача ОСОБА_4 ««АІСЕ Україна».

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст.ст.88, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу у розмірі 15466,32 гривень, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» суму заборгованості за угодою № 122610 в розмірі 15466,32 гривень, судовий збір у розмірі 243,60 гривень, а всього 15709,92 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання недійсною угоди № 122610 від 13.04.2006 року, укладену між ним та ОСОБА_4 ««АІСЕ Україна», визнання недійсним договору застави від 18.11.2008 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 ««АІСЕ Україна», визнання недійсним договору поруки від 05.11.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ««АІСЕ Україна», відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Костромітіна