Справа № 461/7342/15 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/6829/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Держаного територіально-галузевого об'єднання (далі ДТГО) «Львівська залізниця», про визнання права на допомогу, визнання недійсним висновку, визнання недійсним листа, визнання недійсним акту, визнання недійсної інформації та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ДТГО «Львівська залізниця» про визнання за ним права на допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 % середнього заробітку внаслідок нещасного випадку, що стався 16 січня 2015 року у процесі виконання ним трудових обов'язків приймальника поїздів у ДТГО «Львівська залізниця» на станції Клепарів ВП « Львівська дирекція залізничних перевезень», зобов'язання відповідача провести донарахування і виплату йому 50 % середнього заробітку; визнання недійсним висновку акту від 24 березня 2015 року, проведення розслідування нещасного випадку, що стався 16 січня 2015 року, визнання недійсним листа № 305 від 17 березня 2015 року та акту від 24 березня 2015 року, проведення розслідування нещасного випадку, що стався 16 січня 2015 року, в частинах зазначення інформації про діагноз ОСОБА_3 та зобов'язання ДТГО «Львівська залізниця не поширювати серед трудового колективу інформацію про його діагноз; визнання недійсним акту від 24 березня 2015 року проведення розслідування нещасного випадку, що стався 16 січня 2015 року в частині зазначення, що причиною нещасного випадку є: «3. Психофізіологічні - незадовільний стан здоров'я», визнання недійсними зазначення в історії хвороби № 460 та у листі № 305 від 17 березня 2015 року інформації, що ОСОБА_3 «хворіє 5-й день, тобто з 11.01.15», зобов'язання відповідача через ДЗ Клінічна лікарня ДТГО «Львівська залізниця спростувати недостовірну інформацію, що ОСОБА_3 «хворіє 5-й день, тобто з 11.01.15» у спосіб надіслання ВП «Львівська дирекція залізничних перевезень» листа з достовірною інформацією, що ОСОБА_3 захворів «6.01.2015».

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що незадовільний стан його здоров»я є наслідком нещасного випадку, а не його причиною. Вказує, що причиною нещасного випадку є порушення стандартів безпеки праці, що призвело до виникнення шкідливого виробничого фактору.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що позивач працює приймальником поїздів у ДТГО «Львівська залізниця» на станції Клепарів Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень».

16 січня 2015 року, при виконанні роботи по усуненню комерційної несправності, яка полягала у необхідності виправлення та встановлення торцевого щита, приймальник поїздів ОСОБА_3 відчув біль у попереку. Його було доставлено у лікарню, де він відновлював ушкоджене здоров'я на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, відповідачем була створена комісія по розслідуванню нещасного випадку, що стався з позивачем 16 січня 2015 року. За результатами проведення розслідування складено акт форми Н-5 від 24 березня 2015 року. Комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з позивачем стався в результаті погіршення стану здоров»я, внаслідок загального захворювання, нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом.

В матеріалах справи наявний лист ДЗ «Клінічна лікарня ДТГО «Львівська залізниця» від 17 березня 2015 року №305 - лікувально-профілактичного закладу за місцем лікування та обстеження позивача, відповідно до якого випадок мав місце внаслідок загального захворювання ОСОБА_3 і не пов'язаний з виробництвом.

Відповідно до ч.3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу), якщо потерпілий тимчасово втратив працездатність внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання. При цьому ст. 42 зазначеного Закону відноситься до розділу V «Загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середнього заробітку нещасний випадок має бути пов»язаним з виробництвом.

Згідно п.5 ч.1 ст. цього Закону нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Відповідно до п. 17 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом є одержання потерпілим травми або інших ушкоджень внаслідок погіршення стану його здоров'я, яке сталося під впливом небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов'язків, що підтверджено медичним висновком. Однак, такий висновок лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування або обстеження потерпілого у формі рішення лікарсько-експертної комісії на запит роботодавця та/або голови комісії в матеріалах справи відсутній. ДЗ «Клінічна лікарня ДТГО «Львівська залізниця» листом від 17 березня 2015 року №305 повідомила, що даний випадок мав місце внаслідок загального захворювання позивача і не пов'язаний з виробництвом.

Згідно листа відповідача від 24 березня 2015 року №20, яким матеріали розслідування даного випадку відповідно до вимог Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві були направлені до відділення Виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові органу, який відповідно до п.33 цього Порядку здійснює контроль за об»єктивністю проведення розслідування нещасних випадків. Зауважень та/або приписів щодо порядку розслідування та висновків комісії відповідача не надходило.

Позивачем відповідно до ст.ст.57-60, 131 ЦПК України, не надано доказів, які обґрунтовують позовні вимоги, зокрема акту від 24 березня 2015 року розслідування нещасного випадку, що стався 16 січня 2015 року, а також доказів поширення ДТГО «Львівська залізниця» серед трудового колективу інформації про його (позивача) діагноз.

Оскаржувані позивачем лист № 305 від 17 березня 2015 року та історія хвороби № 460, видані Державним закладом «Клінічна лікарня ДТГО «Львівська залізниця», який відповідно до долучених до матеріалів справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, розміщені на офіційному веб-сайті розпорядника ЄДР, Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua) є державним закладом (установою), яка має статус юридичної особи, проте не залучена до справи як відповідач (співвідповідач).

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Проте, таке клопотання позивачем надано не було.

Встановлено, що лист ДЗ «Клінічна лікарня ДТГО «Львівська залізниця» від 17 березня 2015 року №305 не є правочином або нормативно-правовим документом, а тому не може бути визнаний недійсним в порядку ст. 215 ЦК України. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не узгоджується зі ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: