Справа №489/564/15-ц 30.06.2015 30.06.2015 30.06.2015
Провадження №22ц/784/1431/15 Головуюча в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 44 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Гордійчук С.С.,

за участю відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідачки ОСОБА_3 -

ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_7

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року по справі за позовом

Миколаївської міської ради (далі міськрада)

до

ОСОБА_8, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_9, до ОСОБА_10,

треті особи: служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради (далі служба у справах дітей),

Комунальне підприємство спеціальне комунальне підприємство «Гуртожиток» (далі КП СКП «Гуртожиток»)

про виселення та зобовязання привести приміщення

у попередній стан

та за зустрічним позовом

ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах

малолітньої ОСОБА_9,

до

Миколаївської міської ради,

треті особи: служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради (далі служба у справах дітей),

Комунальне підприємство спеціальне комунальне підприємство «Гуртожиток» (далі КП СКП «Гуртожиток»)

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

29 січня 2015 року міськрада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, до ОСОБА_10 про виселення з кім. № 931 по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві та зобовязання привести приміщення у попередній стан.

Позивач зазначав, що 01 березня 2010 року гуртожиток, розташований по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві був прийнятий до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва від ДП «НВКГ «Заря»-«Машпроект». Вказаний гуртожиток знаходиться на балансі КП СКП «Гуртожиток». Згідно свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належить на праві спільної часткової власності кім. № 923 по вказаній адресі по 1/3 частині кожному. 13 грудня 2011 року від ОСОБА_3 надійшла заява про передачу холу, який знаходиться на девятому поверсі даного гуртожитку для реконструкції та переобладнання за свій рахунок під жиле приміщення. Рішенням комісії з житлових питань при виконкомі міськради від 10 січня 2012 року надано згоду про передачу спірного холу відповідачам для реконструкції під жиле приміщення під умовою, що належна останнім на праві власності кімната, після завершення реконструкції холу, буде передана до комунальної власності територіальної громади міста. Згідно розпорядження адміністрації Ленінського району міськради від 24 грудня 2012 року за № 336р переобладнане спірне приміщення визнано готовим до експлуатації та рішенням виконкому міськради № 135 від 22 лютого 2013 року цьому жилому приміщенню надана адреса (кім. № 931). Проте, відповідачі, проживаючи в спірній кімнаті, вселилися до неї без отримання ордеру та крім того, відмовляються звільняти та передавати кім. № 923 до комунальної власності.

Посилаючись на вказане, позивач просив позов задовольнити.

25 лютого 2015 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до міськради про зобовязання видати ордер на кім. № 931 (хол) за адресою: вул. Васляєва, 45, м. Миколаїв. Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтувала тим, що її сімя, в якій є двоє різностатевих дітей, потребує поліпшення житлових умов, а тому, при розгляді питання щодо передачу їй холу для реконструкції під житлове приміщення, вона була змушена написати заяву про передачу належної їм на праві власності кімнати № 923 у комунальну власність. Проте, вказана заява не має юридичної сили та є нікчемним правочином. Також, передача належної її сімї на праві власності кімнати має проводитися після отримання ордеру на кімнату № 931 (хол). Крім того, її донька ОСОБА_9 страждає на психічне захворювання, а син ОСОБА_10 є військовослужбовцем та з 08 вересня 2014 по 06 жовтня 2014 року перебував в зоні АТО.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року позовні вимоги Миколаївської міської ради задоволено частково. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із кімнати № 931 гуртожитку по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві. В частині задоволення позовних вимог Миколаївської міської ради про зобовязання привести приміщення у попередній стан відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову міськради в повному обсязі та задоволення зустрічного позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного зясування всіх обставин по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачів та представників ОСОБА_3, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги міськради щодо виселення відповідачів з кімнати № 931 гуртожитку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі самоправно, без передбачених законом правових підстав вселились до спірного жилого приміщення переобладнаного із холу.

Між тим, з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки до нього суд прийшов без повного зясування обстави справи, що є підставою для скасування рішення в зазначеній частині та ухвалення нового рішення в цій частині.

Відповідно до ст. 130 ЖК України, п. 19 Примірного положення про гуртожиток, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 208 від 03 травня 1986 року, мешканцям гуртожитку заборонено самочинне проведення переобладнання та перепланування кімнат. Згідно пунктів 2, 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року,

користування такими приміщеннями здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди) і такі користувачі мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності належить кімната № 923, загальною площею 27,2 кв.м., в гуртожитку по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві по 1/3 частині кожному, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло (а.с. 7). В цій кімнаті зареєстровані всі відповідачі по справі (а.с. 15).

Рішенням Миколаївської міської ради № 1358 від 21 грудня 2011 року погоджено КП СКП «Гуртожиток» реконструкцію холів та нежитлових приміщень гуртожитку по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві під житлові приміщення (а.с. 54).

Відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання комісії з житлових питань при виконкомі міськради від 10 січня 2012 року надано згоду про передачу холу в гуртожитку по вул. Васляєва, 45 для реконструкції під житло (9 поверх) за власні кошти ОСОБА_3, при умові звільнення та передачі кімнати № 923, яка належить відповідачам на праві власності, в вказаному гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста, після завершення реконструкції (а.с. 12).

Згідно заяви відповідачів від 13 грудня 2011 року останні погодились з передачею належної їм на праві власності кімнати № 923 до комунальної власності після отримання ними ордеру на переобладнаний під житло хол (а.с. 11).

Отримавши необхідні погодження, відповідачі за власні кошти переобладнали приміщення холу в однокімнатну квартиру загальною площею 50,7 кв.м. та житловою площею 24,6 кв.м. (а.с. 99-101).

Згідно розпорядження адміністрації Ленінського району міськради від 24 грудня 2012 року за № 336р переобладнане спірне приміщення холу визнано готовим до експлуатації (а.с. 13).

17 жовтня 2012 року на ім'я ОСОБА_3 видано технічний паспорт на кімнату б/н у гуртожитку по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві (а.с. 94).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 135 від 22 лютого 2013 року визнано, що житлове приміщення по вул. Васляєва, 45 належить ОСОБА_3, та йому надано адресу: вул. Васляєва, 45 кім. 931 (а.с. 102).

Листом виконавчого комітету міськради від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_3 повідомлено про звернення до відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради з питання отримання ордера на переобладнане житлове приміщення та звільнення кімнати № 923 (а.с. 56).

Між тим, 11 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до міськради з заявою про залишення за нею та її дітьми, які є різностатевими, кімнати № 923 (а.с. 16).

Також, як вбачається з матеріалів справи, донька ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ОСОБА_9 знаходиться на диспансерному обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні (а.с. 68).

Отже, в звязку з відмовою від передачі до комунальної власності кімнати № 923, яка є власністю ОСОБА_3, ОСОБА_10 та малолітньої ОСОБА_9, виконкомом міськради було відмовлено відповідачам у видачі ордера на спірну кімнату № 931 (а.с. 64).

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 3 вказаної ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання іншого жилого приміщення.

Проте, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі за згодою міськради та за власні кошти переобладнали нежитлове приміщення хол, який належав до комунальної власності, у житлове приміщення та з жовтня 2011 року проводили та проводять до теперішнього часу оплату комунальних послуг виходячи з площі холу, яка була включена до їх особового рахунку, що підтверджується витягом з особового рахунку № 9449.

При цьому, позивач не звернув увагу на те, що у випадку передачі приватизованої кімнати № 923 у комунальну власність та за відсутністю ордера на вселення в кімнату № 931, порушується право відповідачів, а також малолітньої особи, на житло.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7, та № 11 до Конвенції» (далі Конвенція), закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зазначене також передбачено ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України та ст. 48 Закону України «Про власність».

Між тим, приймаючи рішення про передачу холу в гуртожитку по вул. Васляєва, 45 для реконструкції під житло (9 поверх) за власні кошти відповідачів під умовою передачі у комунальну власність належного останнім на праві власності житла, та не виконуючи свого зобовязання щодо видачі ордеру для вселення в інше житло, міськрада, як державний орган, порушила позитивні зобовязання держави в сфері прав людини, які вимагають від органів влади застосування необхідних засобів для гарантування цих прав (Конвенція).

Таким чином, позовні вимоги міськради про виселення відповідачів на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Висновок суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідачів привести спірне приміщення в первісний стан та відмови в задоволенні зустрічного позову про зобовязання міськради видати ордер на переобладнане приміщення гуртожитку є обґрунтованим, а тому рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про виселення підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення. В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим та ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року в частині задоволення позову Миколаївської міської ради про виселення скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Миколаївської міської ради до ОСОБА_8, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_9, до ОСОБА_10, про виселення відмовити.

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді