АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №659/166/15-ц Головуючий в І інстанції: Цесельська О.С.
Провадження №22-ц/791/1790/2015 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 08 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 14 березня 2013 року ОСОБА_5 позичив у нього грошові кошти у розмірі 2 200,00 доларів США про що було складено відповідну розписку. До визначеного в розписці терміну - 01 серпня 2013 року відповідач кошти не повернув. Посилаючись на те, що відповідач на неодноразові усні та письмові вимоги про повернення боргу не реагує, грошові кошти не повертає, ОСОБА_6 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь борг у сумі 2 200,00 доларів США, що на час звернення до суду з позовною заявою еквівалентно 48 928,00 грн.

Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 2 200,00 доларів США, що еквівалентно 48 928,00 грн. ( за курсом валюти на день подачі позовної заяви 17 березня 2015 року) та 489,30 грн. понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що ухвалено з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та при неповному зясуванні обставин справи, неправильною оцінкою доказів просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

В письмових запереченнях ОСОБА_6, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_6, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, зобов'язання за яким відповідачем не виконані, а тому позов про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованим і з відповідача підлягає стягненню сума боргу в іноземній валюті, розмір якої визначено в гривневому еквіваленті за курсом валюти на день подачі позовної заяви.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, з наявної в матеріалах справи розписки від 14 березня 2013 року вбачається, що ОСОБА_5 отримав в борг від позивача 2 200,00 доларів, які зобов'язався повернути в строк до 01 серпня 2013 року (а.с. 30).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

В зв'язку з порушенням ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань за договором позики 22 вересня 2014 року позивачем було надіслано попередження відповідачу щодо повернення суми боргу до 01 жовтня 2014 року, яке останній отримав 25 вересня 2014 року (а.с.6,7).

Згідно квитанції ХОУ АТ «Ощадбанк» від 12 березня 2013 року про купівлю іноземної валюти, ОСОБА_6 видано 16 204,00 грн., що еквівалентно 2 000,00 доларів США (а.с.44).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_5 не заперечував факту написання розписки та отримання грошей у позику. Однак заперечував проти отримання боргу від позивача у іноземній валюті, зазначав про отримання коштів у гривні в розмірі 16 200,00 грн. та про необдумане складання ним боргової розписки про повернення коштів в доларах. Крім того відмітив, що в борговій розписці є невизначеність іноземної валюти, а саме в доларах якої країни необхідно повернути борг.

Суд першої інстанції, проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази та норми матеріального права дійшов вірного висновку, що предметом договору позики були грошові кошти, а саме 2 200,00 доларів США. Порушень щодо форми договору судом не встановлено. Боргова розписка, оригінал якої надав суду позивач, має обовязкові реквізити боргового документа: власноручний підпис боржника і факультативні: дату, строк повернення, що підтверджує факт отримання боржником грошей у зазначеній валюті, а також точно визначений строк їх повернення.

Той факт, що грошові кошти відповідач отримав в іноземній валюті підтверджується змістом самої розписки і тому не можуть прийматися до уваги твердження апелянта про те, що він за розпискою отримав 16 200,00 грн.

В порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову. Апелянт не спростував в апеляційній скарзі факт отримання грошей у вказаній в розписці валюті. Обовязок позичальника повернути позику передбачений ст. 1049 ЦК України, відповідно до частини першої якої, позичальник зобовязаний повернути позику( грошові кошти в такій же сумі, що були передані йому позикодавцем).

За приписами ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Отже, стягуючи з відповідачки грошову суму, еквівалентну офіційному курсу долара США на день звернення до суду, суд першої інстанції правильно застосував вищезазначену норму закону і тому визначена сума основного боргу є правильною.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді