Справа № 203/784/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитний договором,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що між сторонами 01 лютого 2008 року укладено кредитний договір №DNXRRC07340126. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року по цивільній справі №2-1334/11 вирішено стягнути з відповідача 20521,44 гривень, однак станом на 29 січня 2015 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погашена і складає 183404,06 гривень. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача різницю між вищевказаною сумою заборгованості та сумою, що стягнута за заочним рішенням суду від 10 жовтня 2011 року, а саме 171526,75 гривень, а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з викладених вище підстав.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 01 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №DNXRRC07340126, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 22000, зобовязавшись його повернути щомісячними платежами в термін до 01 лютого 2011 року, сплативши 12% річних за користування кредитом та інші обовязкові платежі відповідно до умов договору. (а.с.13-19, 22-23, 26-28)

10 жовтня 2011 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення по цивільній справі №2-1334/11, яким вирішено стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» окрім іншого заборгованість за кредитним договором №DNXRRC07340126 від 01 лютого 2008 року станом в розмірі 20521,44 гривень. Згідно мотивувальної частини вказаного рішення суду сума боргу відповідача за кредитним договором №DNXRRC07340126 від 01 лютого 2008 року складає 20721,44 гривень, з яких 11974,88 гривень заборгованість за кредитом, 3040,6 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 2376 гривень заборгованість по комісії, 1867,03 гривень пеня, 500 гривень та 962,93 гривень штрафи. (а.с.5-6)

Після набрання заочним рішенням суду від 10 жовтня 2011 року його було звернуто до примусового виконання через органи ДВС (а.с.85-86).

Зі змісту тексту позову та наданого позивачем розрахунку заборгованості загальний борг відповідача за кредитним договором №DNXRRC07340126 від 01 лютого 2008 року станом на 19 січня 2015 року визначено позивачем в розмірі 183404,06 гривень, з яких 10924,19 гривень заборгованість за тілом кредиту, 2072,98 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 5423,31 гривень заборгованість по комісії 164983,58 гривень пеня. Суму ж боргу в розмірі 171526,75 гривень, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, визначена ним шляхом віднімання від наведеної загальної суми поточної заборгованості суми, яку вирішено стягнути заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року, із додаванням штрафів в розмірі 500 гривень та 8144,13 гривень. Дані штрафи, як посилається позивач в позові, нараховані на підставі п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.3), однак текст таких умов в матеріалах справи відсутній, позивачем на надавався, натомість Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які разом із анкетою-заявою позичальника утворюють зміст кредитного договору №DNXRRC07340126 від 01 лютого 2008 року, не містять пункту п.2.4.5.5. Крім того, при визначенні розміру боргу відповідача в сумі 171526,75 гривень, які позивач просить стягнути, позивачем суду не вказано із підтвердженням належними доказами складові цієї суми боргу, окрім штрафів, нарахованих на підставі п.2.4.5.5. Не можливо встановити такі складові та їх точні суми і при співставленні наданого позивачем розрахунку поточного боргу відповідача з текстом заочного рішення суду від 10 жовтня 2011 року, оскільки жодні із зазначених в обох документах однакові за видом складові не збігаються за розміром, зокрема суми тіла кредиту, а в матеріалах справи відсутні належні докази часткового погашення відповідачем боргу, зокрема в ході виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення суду від 10 жовтня 2011 року. (а.с.3,7-12, 89-103)

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня, штраф (ст.549 ЦК України).

Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.

За змістом ст.ст.10, 11, 57-60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши суду належні та допустимі докази. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку нарахованих на підставі договору процентів за користування неповернутим тілом кредиту, неустойки, а також інших платежів згідно договору за подальший період неповернення боргу, який не охоплюється не виконаним рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Очевидним є те, що позивача при зверненні до суду із позовом про стягнення донарахованої кредитної заборгованості, зумовленої подальшим невиконанням позичальником свого договірного обвязку і після ухвалення рішення суду про стягнення боргу, а також в судовому засіданні має належним чином обґрунтувати та підтвердити належними і допустимими доказами розмір такої донарахованої суми боргу, навести види та розмір кожної зі складових цього боргу за вже вирахуванням сум, призначених до стягнення за рішенням суду, довівши тим самим перед судом достовірність заявленої до стягнення суми боргу, а відтак і правомірність заявлених позовних вимог. Однак, як вбачається зі змісту матеріалів даної цивільної справи, стороною позивача не виконано свого обовязку із доведення заявлених позовних вимог. Даний висновок суду ґрунтується на тому, що, як зазначалось вище, позивач вказав лише загальну суму донарахованого відповідачу боргу та не вказав і не довів складові цієї суми як в тексті позову, так і в судовому засіданні, що, в свою чергу, фактично унеможливило перевірку дійсності заявленої до стягнення суми боргу, а рішення суму в жодному разі не можу ґрунтуватись на припущеннях. Визначення судом самостійно видів складових боргу та їх точних розмірів, враховуючи зміст наданого позивачем розрахунку загального боргу відповідача в порівнянні зі змістом рішення Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року, не вбачається за можливе, оскільки жодна зі складових, які б мали бути однаковими в цих документах, зокрема борг за тілом кредиту, не співпадають, а даних про часткове виконання рішення суду від 10 жовтня 2011 року в матеріалах справи немає, в судовому засіданні сторонами не надано. Не зміг пояснити та обґрунтувати в судовому засіданні і представник позивача суму донарахованого боргу та її складові, зокрема розтлумачити наданий ним же розрахунок пені. Крім того, не доведено стороною позивача і заявлені підстави нарахування відповідачу штрафів в розмірі 500 гривень та 81443,13 гривень, оскільки документи та формуляри, що разом утворюють зміст кредитного договору №DNXRRC07340126 від 01 лютого 2008 року, не містять пункту, на який послався позивач в обґрунтування правомірності нарахування вказаних штрафів, які до того ж з незрозумілої причини не входять до загальної суми заборгованості відповідача у розрахунку. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог в частині суми боргу відповідача.

Судові витрати у справі, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, результат вирішення справи, предмет та характер позовних вимог, відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 525, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625, 629, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитний договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур