АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26(1) інстанції - Кулігіна Т.Д.
Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Братіщевої Л.А., Зубакової В.П.,

при секретарі - Євтодій К.С.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,

представника Відділення Фонду Лутоніної Надії Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про перерахунок недорахованих сум відшкодування шкоди, завданої професійним захворюванням та їх стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2006 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ВАТ «ЦГЗК»), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду), який у подальшому уточнив та просив стягнути на його користь з ВАТ «ЦГЗК» недоплату по одноразовій допомозі в розмірі 1120 грн. 75 коп. та недоплату по щомісячним виплатам за період з 01 лютого 1995 року по 01 квітня 2001 року в розмірі 16191 грн. 72 коп.; з Відділення Фонду недоплату по щомісячним страховим виплатам за період з 01 квітня 2001 року по 01 липня 2010 року - 63566 грн. 86 коп., а також щомісячно по 1296 грн. 21 коп., починаючи з дня ухвалення рішення до чергового перерахунку відповідно до законодавства.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2010 року позов задоволено частково, стягнуто з Відділення Фонду на користь ОСОБА_4, одноразово, заборгованість по щомісячних страхових виплатах за період з 13 червня 2003 року по 01 липня 2010 року в розмірі 55666 грн. 26 коп., та щомісячно по 1296 грн. 21 коп., починаючи з 01 липня 2010 року., до зміни обставин, що є підставою для перерахунку виплат. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ВАТ «ЦГЗК» про стягнення недорахованої суми одноразової допомоги в сумі 1120 грн. 75 коп., та стягнення недорахованої суми відшкодування шкоди, завданої професійним захворюванням 16191 грн. 72 коп. відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Зокрема, на його думку, суд першої інстанції необґрунтовано стягнув страхові виплати за період, що перевищує трирічний термін, не перевірив, чи відбулося фактичне підвищення заробітної плати по підприємству за оспорюваний період та не витребував відомості про нарахування і одержання заробітної плати за професією позивача. Крім того, судом не взято до уваги, що, оскільки відповідальність за неправильність і несвоєчасність проведення перерахунків відшкодування шкоди несе підприємство, то Відділення Фонду є неналежним відповідачем у даній справі.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 1962 року працював у ВАТ «ЦГЗК» дробильником на дробильній фабриці, в шкідливих умовах праці. В 1994 році у позивача виявлено професійне захворювання - двосторонній кохлеарний неврит з помірною ступеню зниження слуху (глухота 2 ст.), хронічна вертопрогенна правостороння шийна полірадикулопатія з помірно-вираженим больовим синдромом, гіпотрофія м'язів грудей справа, про що був складений акт розслідування професійного захворювання № 15 від 10 серпня 1994 року.

Висновком МСЕК від 30 травня 1994 року позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20 % по кохлеарному невриту, терміном з 06 квітня 1994 року безстроково.

Висновком МСЕК від 11 жовтня 1994 року ОСОБА_4 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 %, з яких 20 % по кохлеарному невриту і 40 % по хронічній полірадикулопатії. Висновками МСЕК від 02.11.1995 року, 17.11.1997 року, 17.12.1998 року, 06.12.1999 року, 28.11.2000 року позивачу підтверджено втрату професійної працездатності у розмірі 60 % і висновком МСЕК від 23.10.2002 року встановлено 60 % втрати професійної працездатності з 01.11.2002 року на безстроковий термін.

Наказом Державного Центрального гірничо-збагачувального комбінату № 236 від 31 травня 1994 року позивачу нарахована одноразова допомога в сумі 39853860 крб.

Наказом № 521 від 22 листопада 1994 року ОСОБА_4 нарахована одноразова допомога в розмірі 112074880 крб. з розрахунку середньомісячного заробітку 2801872 крб. і ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 40 %.

Наказом ВАТ «ЦГЗК» від 22.11.1994 року № 522 позивачу було призначено щомісячні виплати з розрахунку середньомісячної заробітної плати 5603744 крб. та 40 % втрати професійної працездатності, які склали 2241498 крб.

Спір виник з приводу невірного, на думку позивача, визначення розміру одноразової допомоги по хронічній радикулопатії та незастосування підприємством до виплат відшкодування шкоди коефіцієнтів росту тарифних ставок та посадових окладів починаючи з 01 лютого 1995 року.

Стягуючи з Відділення Фонду заборгованість за останні три роки, що передують зверненню до суду із даним позовом, суд першої інстанції зазначив, що ВАТ «ЦГЗК», починаючи з 01 лютого 1995 року, неправильно коригувало ОСОБА_4 суму відшкодування втраченого заробітку, у зв'язку з чим після передачі документів Відділенню Фонду останнє також неправильно виплачувало позивачеві страхові виплати.

Такий висновок суду є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до п.28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року в редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 492 від 18.07.1994 року, яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказів по ВАТ «ЦГЗК» тарифні ставки на підприємстві були збільшені з 01.02.1995 року на коефіцієнт 3,0; з 01.12.1995 року - 3,4; з 01.07.1998 року - 1,222; з 01.01.1999 року - 1,345; з 01.04.2000 року - 1,216 та з 01.07.2000 року на 1,311, що підтверджується і відповіддю Територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області № 255 від 06.04.2006 року.

Тому, розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно перерахував призначену позивачеві підприємством суму відшкодування шкоди, починаючи з 01 лютого 1995 року по 01 квітня 2001 року, на коефіцієнти підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а саме: 3,0 - з 01 лютого 1995 року; 3,4 - з 01 грудня 1995 року; 1,222 - з 01 липня 1998 року; 1,345 - з 01 січня 1999 року; 1,216 - з 01 квітня 2000 року та 1,311 з 01 липня 2000 року.

Ухвалюючи рішення, суд виконав вимоги абз. 6 пункту 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (із наступними змінами і доповненнями), та перевірив, чи не перевищує перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності середній заробіток відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

При здійсненні розрахунку відшкодування шкоди судом проведено коригування та перевірку граничних сум з яких справляються внески до фонду, тому твердження Відділення Фонду щодо порушення судом порядку призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам безпідставні.

Відповідно до п. 41 Правил, якщо заяву на відшкодування шкоди потерпілий або заінтересовані особи подали через три роки з дня визначення МСЕК стійкої втрати працездатності, відшкодування шкоди проводиться з дня подання заяви.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим, або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з Відділення Фонду недоплату за період з 13 червня 2003 року по 01 липня 2010 року в сумі 55666 грн. 26 коп., яка утворилася внаслідок неправильного коригування суми відшкодування шкоди ВАТ «ЦГЗК», а також визначив новий розмір щомісячної страхової виплати у сумі 1296 грн. 21 коп., починаючи з 01 липня 2010 року, оскільки відповідно до п. 3 розділу XI Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що призвело втрату працездатності», уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Відповідно до вказаного Закону відшкодування шкоди завданої каліцтвом, професійним захворюванням з 01 квітня 2001 року покладено саме на Відділення Фонду, тому доводи останнього про те, що він є неналежним відповідачем безпідставні, та такі, що суперечать Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що призвело втрату працездатності».

На думку колегії суддів, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду.

За таких обставин апеляційну скаргу Відділення Фонду необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: