АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9335/15 Справа № 181/691/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 01 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Межівської районної ради Дніпропетровської області про скасування розпорядження, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

01 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням голови Межівської районної ради Дніпропетровської області №160-Р від 26 вересня 2014 року його, позивача, було призначено тимчасово виконуючим обовязки головного лікаря комунального закладу охорони здоровя «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з 27 вересня 2014 року строком на 2 місяці. Розпорядженням голови Межівської районної ради Дніпропетровської області №199-Р від 26 листопада 2014 року його звільнено з вказаної вище посади на підставі ч.2 ст.22 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» та п.7-1 ст.36 КЗпП України. Однак, на момент винесення оскаржуваного розпорядження він, позивач, був особою, яку звільнено від кримінальної відповідальності, тому звільненні відбулося незаконно. Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області №199-Р від 26.11.2014 року, яким його, позивача, звільнено з посади тимчасово виконуючого обовязки головного лікаря комунального закладу охорони здоровя «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», поновити на роботі на зазначеній вище посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5000,0 грн.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області №160-Р від 26 вересня 2014 року, згідно п.18 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Кодексу законів про працю України, Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Межівського району, затвердженого рішенням районної ради №245-19/V від 29 квітня 2008 року, позивача ОСОБА_2 було призначено тимчасово виконуючим обовязки головного лікаря комунального закладу охорони здоровя «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з 27 вересня 2014 року строком на 2 місяці (тобто по 26 листопада 2014 року включно), з оплатою праці згідно штатного розпису, що стверджується копією вказаного розпорядження (а.с. 10) та визнано сторонами у судовому засіданні.

Колегія звертає увагу, що учасниками процесу правомірність виконання позивачем трудових обов»язків на підставі вищевказаного розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області №160-Р від 26 вересня 2014 року не оспорюється.

Згідно протоколу №30 засідання постійної комісії районної ради з питань комунальної власності, благоустрою, будівництва, підприємництва, торговельного та побутового обслуговування від 26 листопада 2014 року погоджено запропонований проект розпорядження голови районної ради про звільнення ОСОБА_2 (а.с. 32 33).

На а.с. 11 знаходиться копія розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області №199-Р від 26 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_2. У розпорядження вказано, що, розглянувши лист Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області №10170/14-вих від 20 жовтня 2014 року, ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року(справа №181/1/14-к, провадження №1-кп/188/36/2014), лист прокуратури Межівського району Дніпропетровської області №89/849 вих 14-1944 від 24 листопада 2014 року, керуючись ч. 2 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», Кодексом законів про працю України:

1. Звільнити тимчасово виконуючого обов»язки головного лікаря КЗОЗ «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 із займаної посади 26 листопада 2014 року у зв»язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, повязане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (ч. 2 статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», п. 7-1 ст. 36 КЗпП України);

2. Повідомити Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області про накладення на ОСОБА_2 стягнення у зв»язку з притягненням до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення;

3. Для внесення даних щодо ОСОБА_2 до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, направити до Головного управління юстиції в Дніпропетровській області копію даного розпорядження та інформаційну картку;

4.Приймання-передачу матеріальних цінностей здійснити комісійно;

5. Відповідальним за приймання-передачу матеріальних цінностей визначити головного бухгалтера КЗОЗ «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3;

6. Затвердити дане розпорядження на черговому пленарному засіданні районної ради;

7. Контроль за виконанням цього розпорядження залишив за собою голова районної ради П.Халимендик.

Рішенням Межівської районної ради «Про затвердження розпоряджень голови районної ради, прийнятих у міжсесійний період» №542-32/VІ від 18 грудня 2014 року затверджені розпорядження голови районної ради, прийняті між тридцять першою та тридцять другою сесіями районної ради VI скликання, згідно з додатком, відповідно до протоколу тридцять другої сесії, де 26 голосами проти 4 було прийнято рішення про необхідність затвердження оскаржуваного позивачем розпорядження «Про звільнення ОСОБА_2І.» від 26 листопада 2014 року (а.с. 35, 36 37).

Відповідно до ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі №181/1/14-к (провадження №1-кп/188/36/2014) від 10 квітня 2014 року, яка набрала чинності 17.04.2014 року, на підставі 48 КК України (втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила) закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000022 від 07 листопада 2013 року, відносно ОСОБА_2, обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України та ч.1 ст.366 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності за скоєння вказаних злочинів (а.с. 27 29).

На а.с. 30 31 містяться лист прокуратури Межівського району Дніпропетровської області №89/849 вих 14-1944 від 24 листопада 2014 року, адресований голові Межівської районної ради Дніпропетровської області, у якому наявне посилання на вищевказану ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року та, зазначено, що «ОСОБА_2 є притягнутим до кримінальної відповідальності з моменту оголошення йому про підозру у вчиненні зазначених злочинів та звільненим від покарання за нереабілітуючих підстав».

Судом також встановлено, що з 27.11.2014 року по цей час ОСОБА_2 працює на посаді лікаря-нарколога наркологічного кабінету клініко-діагностичної поліклініки на 1,0 ставки у Комунальному закладі «Межівська центральна районна лікарня», що стверджується копією наказу №458-к від 27.11.2014 року про прийняття на роботу та визнано сторонами у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Колегія звертає увагу, що позивача було звільнено саме на підставі ч. 2 статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та п. 7-1 ст. 36 КЗпП України, що стверджується наведеними вище доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36, ст. 23 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є закінчення його строку.

Пунктом 7-1 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору також є укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення;

Згідно ч. 3 статті 36 КЗпП України, у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про очищення влади".

Частинами 2 і 3 статті 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", в редакції, що діяла на час звільнення позивача передбачено наступне:

2. Дострокове припинення повноважень особи на виборній посаді, припинення повноважень посадової особи на посаді, звільнення, що здійснюється за рішенням Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, звільнення військової посадової особи з військової служби у зв'язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, а також відсторонення такої особи від виконання службових повноважень у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Конституцією і законами України.

Інші особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

3. Про звільнення особи з посади у зв'язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, керівник органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації у триденний строк письмово повідомляє суд, який постановив обвинувальний вирок або прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення за корупційне правопорушення, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної служби. Порядок інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної служби, про осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які звільнені у зв'язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з викладеного, встановивши у повному обсязі фактичні обставини справи, надавши належної оцінки представленим доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, визнання розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області №199-Р від 26 листопада 2014 року незаконним в частинах: підстав звільнення з посиланням на набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, повязане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (ч. 2 статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», п. 7-1 ст. 36 КЗпП України); повідомлення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про накладення на ОСОБА_2 стягнення у зв»язку з притягненням до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення; направлення до Головного управління юстиції в Дніпропетровській області копії даного розпорядження та інформаційної картки для внесення даних щодо ОСОБА_2 до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час звільнення позивача були відсутні правові підстави для застосування відносно нього ч. 2 статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки абзацами першим і другим частини 2 передбачено наявність умови притягнення особи до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення. Однак, з ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі №181/1/14-к від 10 квітня 2014 року, вбачається, що позивача звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито.

Крім того, зі змісту частини 3 статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» вбачається необхідність наявності обвинувального вироку суду для звільнення особи на підставі ч. 2 статті 22 вказаного Закону. Однак, на час звільнення позивача, обвинувальний вирок стосовно нього, який набрав би законної сили, був відсутній.

Суд звертає увагу, що положення пункту 7-1 частини 1 статті 36 КЗпП України не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки стосуються ситуації, коли трудовий договір (контракт) було укладено всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення.

Враховуючи неправомірність звільнення позивача на підставі ч. 2 статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та п. 7-1 ст. 36 КЗпП України, колегія дійшла висновку про неправомірність положень оспорюваного розпорядження про звільнення, якими передбачено необхідність повідомлення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про накладення на ОСОБА_2 стягнення у зв»язку з притягненням до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, а також направлення до Головного управління юстиції в Дніпропетровській області копії даного розпорядження та інформаційної картки для внесення даних щодо позивача до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Разом з тим, колегія звертає увагу, що останнім робочим днем позивача було 26 листопада 2014 року, що збігається з останнім днем дії умов розпорядження №160-Р від 26 вересня 2014 року, згідно якого ОСОБА_2 було призначено тимчасово виконуючим обовязки головного лікаря з 27 вересня 2014 року строком на 2 місяці (тобто по 26 листопада 2014 року включно). Враховуючи, що після спливу вказаного двохмісячного строку трудові стосунки сторін не продовжувались, - колегія дійшла висновку про припинення даних трудових правовідносин за спливом строку, тому підстави для визнання незаконним розпорядження №199-Р від 26 листопада 2014 року в частині звільнення ОСОБА_2 з відповідної посади 26 листопада 2014 року відсутні.

Враховуючи викладене вище, колегія дійшла висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, тому у задоволенні даної частини позову необхідно відмовити.

При вирішення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, колегія виходить з положень ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на наявність підстав для визнання частини оспорюваного розпорядження незаконною; враховуючи характер моральних переживань позивача; приймаючи до уваги, що з першого дня після звільнення позивач працевлаштувався за спеціальністю та перебуває у трудових стосунках до цього часу, що свідчить про належну організацію свого життя, - колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у необхідному та достатньому розмірі 1000,0 грн.

Доводи відповідача про те, що вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та призначено покарання, у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, у вигляді штрафу в сумі 5500,0 грн з позбавленням права обіймати посади пов»язані з виконанням адміністративно-господарчих функцій строком на 2 роки 6 місяців, - не спростовують правильність викладених вище висновків апеляційного суду, оскільки на час звільнення позивача зазначений вирок не був ухвалений та не набрав законної сили.

Строк звернення до суду з даним позовом підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних причин; колегія приймає до уваги доводи позивача, що після звільнення з роботи він перебував під слідством, що обмежувало, в тому числі і психологічно, його спроможність захищати власні трудові інтереси і добиватись відновлення порушеного права.

Приймаючи до уваги, що, згідно статуту, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, комунальний заклад охорони здоровя «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» заснований на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ Межівського району Дніпропетровської області і перебуває в управлінні Межівської районної ради Дніпропетровської області; враховуючи, що проект розпорядження №199-Р від 26 листопада 2014 року погоджувався із постійною комісією районної ради з питань комунальної власності, благоустрою, будівництва, підприємництва, торговельного та побутового обслуговування, а в подальшому оспорюване розпорядження було затверджене рішенням Межівської районної ради №542-32/VІ від 18 грудня 2014 року, - колегія приймає до уваги пояснення сторін про те, що належним відповідачем у справі є саме Межівська районна рада Дніпропетровської області.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду відповідачем не оскаржене, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області №199-Р від 26 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_2 26 листопада 2014 року з посади тимчасово виконуючого обовязки головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» визнати незаконним в частинах:

- підстав звільнення з посилання на набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, повязане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (ч. 2 статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», п. 7-1 ст. 36 КЗпП України);

- повідомлення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про накладення на ОСОБА_2 стягнення у зв»язку з притягненням до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення;

- направлення до Головного управління юстиції в Дніпропетровській області копії даного розпорядження та інформаційної картки для внесення даних щодо ОСОБА_2 до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Стягнути з Межівської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді