У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нагорняк В.А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання окремих положень кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про захист прав споживача та визнання окремих положень кредитного договору недійсними.

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що 06 червня

2008 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір № 490075577, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі

10 385,11 дол. США, які позичальник зобов'язалась повернути, з урахуванням договору про внесення змін від 24 квітня 2010 року, до 06 червня 2018 року та сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 14,5 % річних. Позивачка вказувала, що деякі пункти вказаного кредитного договору суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки передбачений договором розмір пені поряд із порядком її нарахування, є зависоким та створює значне фінансове навантаження на неї як на споживача. На підставі вищевказаного позивачка просила визнати недійсними та виключити з умов договору:

1. п. п. 3. 4 п. 3 розділу 2 кредитного договору: «в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% (один) відсоток від простроченої суми за кожний день прострочення»;

2. абз. 4 п. 8 розділу 1 кредитного договору: «підпис позичальника на оригіналі договору, що залишається в банку є письмовим підтвердженням: надання позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство»;

3. п. 11 розділу 1 кредитного договору: «судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з договором. Сторони домовилися, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

19 березня 2014 року, відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про захист прав споживача та визнання окремих положень кредитного договору недійсними, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання окремих положень кредитного договору недійсними.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.А. Нагорняк