Справа №490/1439/15-ц 02.07.2015 02.07.2015 02.07.2015
Провадження №22-ц/784/1445/15
провадження № 22ц-/784/1445/2015 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

02 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Харитонової І.В.,

за участі: скаржника ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2015 року

за скаргою

ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі Відділ ПВР УДВС ГУЮ у м. Києві) про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до Управління ДВС ГУЮ у м. Києві про визнання незаконними дій (бездіяльності) головного державного виконавця цього Управління та покладення обовязку.

Заявник зазначав, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року визнано мирову угоду, укладену між компанією «ОСОБА_5 Інтернешнл АГ» (зараз перейменовано у компанію «ОСОБА_6 Трейд АГ») та ОСОБА_3 по цивільній справі за позовом компанії «ОСОБА_5 Інтернешнл АГ» до ОСОБА_3, за умовами якої компанія «ОСОБА_5 Інтернешнл АГ» відмовляється від позовних вимог та згодна на закриття провадження по справі зі сплатою ОСОБА_3 на її користь суми боргу в розмірі 500000 доларів США у строк до 01 квітня 2010 року та у випадку її сплати після 01 квітня 2010 року із зобовязанням ОСОБА_3 сплатити на користь компанії проценти у розмірі 10% річних від суми, що залишилася несплаченою, а ОСОБА_3 згоден на закриття провадження у справі та зобовязується сплатити на користь компанії «ОСОБА_5 Інтернешнл АГ» в строк до 01 квітня 2010 року суму боргу в розмірі 500000 доларів США, а у випадку її сплати після 01 квітня 2010 року зобовязується сплатити на користь компанії проценти у розмірі 10% річних від суми, що залишилася несплаченою.

Дана ухвала набрала законної сили та 9 червня 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва був виданий виконавчий лист, який спрямований на примусове виконання до Відділу ПВР УДВС ГУЮ у м. Києві. 11 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

22 жовтня та 14 листопада 2014 року державним виконавцем була направлена вимога надати вільний доступ до квартири АДРЕСА_1, а 27 січня 2015 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва задоволено подання державного виконавця щодо надання дозволу про примусове проникнення до вказаної квартири.

Посилаючись на викладене, скаржник просив визнати усі дії головного державного виконавця Управління протиправними. Крім того, посилаючись на те, що державний виконавець мав провести виконавчі дії з виконання судового рішення протягом 6 місяців, скаржник просив суд зобовязати головного державного виконавця Управління закінчити спірне виконавче провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4П, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Відділі ПВР УДВС ГУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист № ц2-1500/09, виданий 9 червня 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва з примусового виконання ухвали цього ж суду від 30 листопада 2009 року про визнання мирової угоди між компанією «ОСОБА_5 Інтернешнл АГ» (зараз перейменовано у компанію «ОСОБА_6 Трейд АГ») та ОСОБА_3

11 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Станом на 26 липня 2013 року боржник умови ухвали суду від 30 листопада 2009 року не виконав, у добровільному порядку зазначену суму боргу не сплатив.

22 жовтня та 14 листопада 2014 року державний виконавець направив ОСОБА_3 вимогу надати вільний доступ до квартири АДРЕСА_1, а 27 січня 2015 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва задоволено подання державного виконавця щодо надання дозволу про примусове проникнення до вказаної квартири.

Обґрунтовуючи скаргу щодо неправомірності таких дій державного виконавця Савін В.Г. посилався на те, що не проживає в зазначеній квартирі. Крім того, він зазначив, що зазначену вимогу від 14 листопада 2014 року отримав 25 числа того ж місяця, а на вимогу від 22 жовтня 2014 року він подавав скаргу керівнику Управління 31 жовтня того ж року.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з безпідставності вимог скаржника, а також посилався на пропуск скаржником строків звернення до суду, передбачених ст. 385 ЦПК України та відсутність клопотання про поновлення такого строку.

Між тим, за ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться в п. 16 постанови № 6 від від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути розяснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Отже, статтею 72 ЦПК України передбачені інші наслідки ніж відмова в задоволенні скарги в разі пропущення процесуального строку.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені вимоги процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду за правилами п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, представника заінтересованої особи ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2015 року скасувати, а справу повернути на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: