Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

704/1985/13-ц

26.02.2015 року м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі суду:

головуючої-судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Джуській Л.О.

за участю представника заявника ОСОБА_2

представника третьої особи

прокуратури Черкаської області ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 до держави, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - УМВС України в Черкаській області та прокуратура Черкаської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою до держави про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. На підставу своїх вимог посилається на те, що 09.06.2003 року начальником слідчого відділення Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. 21.06.2003 року відносно нього було обрано міру запобіжного заходу підписку про невиїзд. 25.06.2003 року, 24.03.2004 року та 04.04.2006 року слідчим йому предявлялось обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України та допитано в якості обвинуваченого. 18.12.2003 року постановою слідчого було накладено арешт на його майно. Досудове слідство у справі неодноразово зупинялось, також декілька разів справа провадженням закривалась в звязку з відсутністю в його діях складу злочину. Але постанови про закриття скасовувались та досудове слідство поновлювалось. 18.11.2012 року справу відносно нього провадженням закрито в звязку з відсутністю в його діях складу злочину, міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд скасовано, про що він дізнався лише 07.05.2013 року, а копію постанови надано йому 27.05.2013 року. Вважає, що незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури йому заподіяно моральної шкоди через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне предявлення обвинувачення, застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд та накладення арешту на майно, яку він оцінив в 259828 грн.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_4 подав до суду доповнення до заяви про уточнення вимог, а саме на підставі обставин, зазначених в заяві, просив суд стягнути з держави на його користь на відшкодування моральної шкоди 305634 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 підтримали вимоги, додали, що заявнику внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури завдано моральної шкоди у виді виснажливого душевного болю, позбавлено щоденного спокою, права на особисту недоторканість, свободу пересування та вибору місця проживання, на повагу його гідності, він не міг виїхати в інше місце на заробітки, оскільки мав намір поїхати в Польщу на роботу, щоб покращити матеріальний стан родини, так як родина проживає в маленькому будинку, дітям необхідна була матеріальна підтримка для подальшого навчання та здобуття освіти. Все це негативно відобразилось на відносини у сімї, він став дратівливим, неврівноваженим, почастішали сварки вдома. Йому було соромно перед рідними та знайомими, що його притягують до кримінальної справи, оскільки його сімя та рідні користувались авторитетом, мали добре імя. Він розумів, що не винен, але довести зворотнє не міг, через що і переживав. В подальшому шлюб його розпався. У 2005 році звернувся до нотаріуса з метою продати будинок, але нотаріус повідомив, що це неможливо, оскільки накладено арешт на будинок. Іншіми речами він теж не міг розпоряджатися, мусить їх зберігати до даного часу, як склад непотрібних речей, оскільки більшість з них вийшла з ладу і застаріла, але через накладений арешт несе відповідальність за їх збереження. Через притягнення його до кримінальної відповідальності його син після військової служби не зміг влаштувати на роботу в оргаи внутрішніх справ. З урахуванням уточнених вимог просив стягнути на його користь моральну шкоду не меншу ніж 180 тисяч грн.

В судовому засіданні представник третьої особи прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 проти заяви заперечив, вважає її необґрунтованою, оскільки моральна шкода в заявленій сумі є значно завищеною, невірно визначений строк перебування під слідством, який становить всього 8 років 11 місяців, так як досудове слідство неодноразово закривалось. Заявником не надано доказів на підтвердження завданої моральної шкоди. Крім того, вважає, що ОСОБА_4 неодноразово під час досудового слідства визнавав свою вину у інкримінованому злочині, тому згідно ч. 4 ст. 1176 ЦК України відсутні підстави для відшкодування йому моральної шкоди. Просив в задоволенні заяви відмовити повністю.

В судове засідання представники Державної казначейської служби України та УМВС України в Черкаській області не зявились, належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчать відповідні розписки, про причини неявки суд не повідомили, заперечень на заяву не надавали.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що є колишньою дружиною ОСОБА_4, разом прожили більше 20 років, від шлюбу мають сина та доньку. Сімя мала добре імя серед рідних та знайомих, чоловік займався спортом, отримав закордонний паспорт, щоб поїхати в Польщу на заробітки, бажали покращити життя, придбати кращий будинок, оскільки їх будинок дуже малий. Вони працювали, думали про світле майбутнє, мріяли дати дітям освіту та допомогти матеріально. Після того, як чоловіка звинуватили у скоєнні злочину, життя перевернулось, він став неконтрольованим, дратівливим, почав випивати, почастішали сварки, відносини в родині погіршились, що призвело до подальшого розірвання шлюбу. Чоловік дуже переживав з приводу обвинувачення його у скоєнні злочину, йому було дуже соромно перед рідними та знайомими, але він страждав, що не може нічого виправити та виправдати себе. Він страждав також через те, що від всього цього потерпають його діти. Він не міг поїхати на заробітки, не міг матеріально покращити стан родини, син не зміг влаштуватись на роботу в органи внутрішніх справ, оскільки батька притягували до кримінальної відповідальності. Через накладення арешту на майно не могли позбавитись від вже непотрібних і старих речей, змушені були зберігати їх.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду дали аналогічні показання, що вони є подругами дружини ОСОБА_4, дуже добре знають цю родину більше 20 років. Сімя порядна, ОСОБА_4 був хорошим чоловіком та батьком, користувався серед оточуючих авторитетом. Після того, як його звинуватили у скоєнні злочину, він дуже змінився у гірший бік, став знервованим, важким у спілкуванні, потрібно було добирати слова, щоб його не обурити, почав випивати, ображати дружину та дітей, через що сімя через деякий час розпалась. Підтвердили, що син ОСОБА_4 не зміг влаштуватись на роботу в міліцію, так як його батько притягувався на той час до кримінальної відповідальності. Також підтвердили, що для покращення матеріального стану сімї ОСОБА_4 мав намір виїхати за кордон, заробити гроші, так як сімя проживає в дуже малому будинку, живуть скромно, але через цей випадок, не зміг реалізувати свого наміру.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, надані по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.06.2003 року СВ Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області відносно ОСОБА_4 порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 122 КК України. 21.06.2003 року щодо ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд. 25.06.2003 року йому було предявлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Постановами від 01.12.2003 року та від 15.12.2003 року було накладено арешт на будинок та інше майно ОСОБА_4

Кримінальна справа двічі направлялась до суду для вирішення питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з різних підстав, також направлялась до суду з обвинувальним висновком, але справа щоразу поверталась до Тальнівського РВ УМВС України для проведення додаткового розслідування.

Провадження у справі неодноразово закривалось: 18.01.2009 року - за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 26.07.2010 року та 08.09.2010 року за відсутністю складу злочину. Однак кожного разу постановами прокурора району та області (відповідно 22.05.2009 року, 02.08.2010 року та 10.11.2011 року) постанови про закриття кримінальної справи були скасовані.

Після того, як всі засоби пошуку доказів вини ОСОБА_4 у скоєнні злочину було вичерпано, 18.11.2012 року старшим слідчим СВ Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області кримінальну справу відносно ОСОБА_4В за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито за відсутністю в його діях складу злочину. Разом з тим відносно ОСОБА_4 скасовано міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно із ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

За положеннями п. 5 ст. 3 Закону у наведених в ст. 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ст. 4 цього Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, йому незаконно було предявлено обвинувачення, незаконно відносно нього було обрано міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд та незаконно накладено арешт на його майно, в звязку з чим йому було спричинено моральну шкоду. Тривалий час він був позбавлений конституційних прав на свободу, на повагу до його гідності. Внаслідок цього розпався його шлюб, він не зміг реалізувати заплановане, зокрема виїхати за кордон на заробітки, покращити матеріальний стан родини, син не зміг влаштуватись на роботу в органи внутрішніх справ через те, що його притягували до кримінальної справи, погіршились відносини з оточуючими. Крім того, після закриття кримінальної справи 18.11.2012 року не вирішено питання про зняття арешту на майно ОСОБА_4 і арешт майна триває до даного часу.

Наведене свідчить про те, що незаконні дії органів досудового слідства та прокуратури ОСОБА_4 завдали моральної шкоди, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, розмір якої, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, становить суму 169302 грн.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.15 по 30.11.2015 року встановлений в 1218 грн.

З огляду на те, що ОСОБА_4 перебував під слідством з червня 2003 року по листопад 2012 року включно, що становить 113 місяців, то розмір моральної шкоди до відшкодування не може бути меншим ніж 137634 грн. (113 місяців х 1218 грн.) З огляду на те, що після закриття кримінальної справи 18.11.2012 року не вирішено питання про зняття арешту на майно ОСОБА_4 і арешт майна триває до даного часу (27 місяців), суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_4 та вважає необхідним задовольнити його вимоги в цій частині та стягнути також моральну шкоду в сумі 31668 грн., яку визначив сам заявник. Загальний розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_4 становить 169302 грн.

Доводи представника прокуратури Черкаської області з приводу того, що заявник невірно визначив строк перебування під слідством, який становить всього 8 років 11 місяців, так як досудове слідство неодноразово закривалось, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів кримінальної справи, після закриття справи ОСОБА_4 про таке рішення не повідомлялось і він вважав себе весь цей час таким, що знаходиться під слідством, навіть постанова від 18.11.2012 року про закриття кримінальної справи відносно нього була йому вручена 27.05.2013 року (а.с. 6).

Доводи представника прокуратури Черкаської області з приводу того, що заявник не надав доказів на підтвердження завданої моральної шкоди, спростовуються матеріалами справи, показами свідків та поясненнями самого ОСОБА_4 А доводи щодо того, що ОСОБА_4 неодноразово під час досудового слідства визнавав свою вину у інкримінованому злочині, тому згідно ч. 4 ст. 1176 ЦК України відсутні підстави для відшкодування йому моральної шкоди, є необґрунтованими, спростовуються матеріалами кримінальної справи та поясненнями ОСОБА_4, який пояснив, що з самого початку вимушений був визнати вину, оскільки на нього був тиск і він бажав швидкого завершення ситуації яка виникла, хоча в подальшому весь час заперечував свою вину.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 1-4, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", ст.ст. 1, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 169302 (сто шістдесят дев'ять тисяч триста дві) гривні на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Тальнівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.03.2015 року.

Суддя: І.Г. Воронкова