Справа № 638/172/15 Ц
провадження 2/638/2265/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретарів Виставної А. М., Самогньозд О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі наукового відділення ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 13.01.2015 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір кредиту № 851/10/27 11/7 101 від 18.09.2007 р., укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», який є правонаступником акціонерно комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». Зобовязати ПАТ «Укрсоцбанк» приймати від ОСОБА_1 залишок коштів, що залишиться після приведення сторін у попередній стан, що існував до укладення договору кредиту № 851/10/27 11/7 101 від 18.09.2007 р., рівними частинами у гривні, протягом 60 місяців.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 зазначає, що 18 вересня 2007 р. між ним та відповідачем був укладений договір кредиту № 851/10/27 11/7 101, про надання кредиту на суму 129240,00 грн., зі сплатою 12,6 % річних, строком до 10.09.2014 р. Звернувшись у грудні 2014 р. до юриста за правовою допомогою, після аналізу умов кредитного договору, він зясував, що при укладенні кредитного договору, між ним та відповідачем фактично не було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, оскільки у ньому не узгоджений розмір абсолютного подорожчання кредиту за весь термін кредитування та реальна процентна ставка. В момент підписання Кредитного договору йому не було надано графіку повернення кредиту, в кредитному договорі у п. 1.1.1, вказана тільки сума оплати тіла кредиту. В порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач свідомо не надав йому перед укладанням кредитного договору та після його укладання, інформацію, що передбачена нормами п. 2 ст. 11 Закону, для того, щоб вплинути на здійснення ним вибору щодо отримання кредиту саме у відповідача. Він вважає, що істотними умовами кредитного договору, як споживчого кредитного договору, відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну, строк його дії, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом та умови, визначені у Постанові НБУ № 168 та ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідач навмисно приховав від нього повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, тому даний кредитний договір повинен бути судом визнаний недійсним з моменту його укладання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, який діє на підставі нотаріальної довіреності від 12.05.2014 р., посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованою в реєстрі за № 584, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов на тих підставах, що в ньому викладені. 07.12.2015 р. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на призначенні незалежної економічної експертизи.

Відповідач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у судове засідання не зявилося, причину неявки суду не повідомило, про час та місце розгляду справи було повідомлено своєчасно та належним чином. Від представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ОСОБА_4, який діє від імені товариства на підставі довіреності від 15.01.2015 р. № 02 36/124, надійшли заперечення на позов, в яких він просить застосувати строки позовної давності до позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору № 851/10/27 11/7 101 від 18.09.2007 року недійсним з застосуванням наслідків недійсності. Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору № 851/10/27 11/7 101 від 18.09.2007 року недійсним з застосуванням наслідків недійсності в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції він зазначив, що позивач в своєму позові зазначає, що відповідач не надав інформацію про: «орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговування та повернення, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо)», але така інформація перебуває у вільному доступі в кожному відділенні ПАТ «Укрсоцбанк» у вигляді відповідних надрукованих у письмовій формі інформаційних носіїв (буклети), з якими позивач мав можливість вільно, так само як і інші клієнти, ознайомитись, та був повідомлений про їх зміст. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту, було зазначено в додатку № 1 до кредитного договору № 851/10/27 11/7 101 від 18.09.2007 року, який є невідємною частиною кредитного договору, підписаного особисто позивачем. Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» було виконано всі вимоги чинного на той час законодавства України та дотримано всіх вимог, які встановлювались до відносин у сфері кредитування. Також представник відповідача наполягає на застосуванні загального строку позовної давності, оскільки договір був укладений у в вересні 2007 року, а позивач звернувся з позовом 12.01.2015 року, тобто через 7 років, після настання тих обставин, на які посилається позивач і які вважає порушенням.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши наявні докази в матеріалах справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

18.09.2007 р. між акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір кредиту № 851/10/27 11/7 101 на купівлю автотранспортних засобів.

За п. п. 1.1., 1.1.1., 1.2., 1.3. ст. 1 договору кредиту № 851/10/27 11/7 10 від 18.09.2007 р. кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільовою характеру використання грошові кошти в сумі 129240,00 (сто двадцять девять тисяч двісті сорок) гривень, зі сплатою 12,6 % (дванадцять цілих шість десятих) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 (десятого) числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний, в п. п. 1.1.1 п. 1.1. ст. 1 Договору.

В договору кредиту № 851/10/27 11/7 10 від 18.09.2007 р., п. п. 1.1.1. п. 1.1. ст. 1 міститься графік погашення заборгованості з 10.10.2007 р. по 10.09.2014 р. рівними сумами платежів кожного 10 числа місяця по 1538,57 грн.

Кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки Hyundai, модель Tucson, 2007 року випуску, чорного кольору.

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають: з позичальником договір застави № 851/11/27 11/7 111 від 18.09.2007 року транспортного засобу визначеного п. 1.3. цього договору, заставною вартістю 143600,00 (сто сорок три тисячі шістсот) гривень, який також забезпечує виконання позичальника за додатковим договором.

До матеріалів справи наданий детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 18.09.2007 р., позичальник ОСОБА_1, що є додатком № 1 до договору № 851/10/27 11/7 10 від 18.09.2007 р. Даний додаток особисто підписаний ОСОБА_1

Рішенням судді постійно діючого Третейського судом при асоціації українських банків ОСОБА_5 по справі № 1837/14 позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволений у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору у сумі 119626 (сто девятнадцять тисяч шістсот двадцять шість) гривень 13 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 1596 (одна тисяча пятсот девяносто шість) гривень 26 копійок.

22.06.2015 р. представником позивача було подано клопотання про призначення незалежної економічної експертизи. В обґрунтування поданого клопотання він зазначив, що при проведенні власних математичних розрахунків було виявлено, що суми щомісячних платежів та загальна переплата за кредитом є набагато більшою, ніж про це зазначено в кредитному договорі.

За ч. 1 ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки для підрахунку щомісячних платежів представнику позивача було достатньо загальних правил математики, а призначення експертизи можливо лише при необхідності спеціальних знань, суд приходить до висновку, що клопотання про призначення експертизи не обґрунтовано та таке, що не підлягає задоволенню.

Так, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023 XII, в редакції від 13.01.2006 року, чинній на час укладення договору, було встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Також п. п. 2.1., 2.2. та 2.3. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року передбачено, що банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обовязковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). У разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обовязково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну.

Як вказує позивач, при укладенні договору ПАТ «Укрсоцбанк» не було виконано вказаних вимог, а тому позивач, як споживач кредитних послуг, був введений в оману щодо обставин, що мають істотне значення, і тому такий договір має бути визнаний недійсним судом на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України із відповідним відшкодуванням збитків.

В то же час, як встановлено судом, всі ці умови зазначені в договорі кредиту № 851/10/27 11/7 101 від 18.09.2007 р. та в детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, обидва документи підписані особисто ОСОБА_1 18.09.2007 р.

Підписання позичальником даного договору свідчить про те, що всі умови даного договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

При цьому кожна сторінка договору підписана позичальником, що свідчить про його повне ознайомлення зі змістом такого договору та розуміння його умов.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Так, під обманом слід розуміти певні винні та навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді настати не можуть, але для сторони, що вчиняє обман, наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними.

Такий обман може відбуватись як у вигляді активної поведінки, так і у вигляді бездіяльності або замовчування про певні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Правочини, що вчинені під впливом обману, належать до оспорюваних правочинів, а тому наявність обману як такого та наявність дій сторони правочину щодо вчинення обману мають бути доведені особою, яка діяла під впливом обману.

Представником позивача в його поясненнях по суті поданого позову та в самій позовній заяві, не подано жодного доказу наявності в діях відповідача, ПАТ «Укрсоцбанк», вищевказаних ознак вчинення обману позичальника при укладенні спірного правочину.

Твердження позивача та його представника про обман позичальника носять декларативний характер, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Як встановлено з матеріалів справи та пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, також письмових пояснень, долучених до матеріалів справи, кредитний договір укладений сторонами не суперечить моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення були вільним і відповідало їхній внутрішній волі, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом, і спрямований на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом також встановлено, що умови укладеного договору сторонами визнавались та виконувались відповідно до порядку встановленого таким договором до 03.02.2012 р., жодних вимог щодо зміни окремих положень даних договору сторонами раніше не вимагалось, що підтверджує вільне волевиявлення сторін при укладанні такого договору, повне розуміння сторонами змісту таких договорів та наслідки їх укладання.

Виходячи з викладеного, суд вважає необґрунтованими та недоведеними твердження позивача про невідповідність кредитного договору вимогам законодавства, оскільки позивачем було підписано такий кредитний договір, а отже він розумів наслідки такого підписання та погодився на умови такого договору, а саме твердження про недійсність умови договору виникло в позивача через труднощі з виконанням умов кредитного договору.

На підставі Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023 XII, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 203, 215 ЦК України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 14, 60, 209, 212 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі наукового відділення ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: І.О.Грищенко