Провадження № 22-ц/780/1690/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 02.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А.,Сушко Л.П.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в обґрунтування якого зазначала, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 21.08.1997 з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 18.08.1997 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначала, що внаслідок систематичної несплати відповідачем аліментів за період з 01.01.2001 року по 23.08.2012 року утворилась заборгованість у розмірі 45501 грн.

Відповідно до її розрахунку сума неустойки ( пені ) по аліментам становить: за 2001 рік: 38687.30 грн.; за 2002 рік: 46398.50 грн.; за 2003 рік: 52232.70 грн.; за 2004 рік: 75923.40 грн.; за 2005 рік: 63215.10 грн.; за 2006 рік: 85271.90 грн. ; за 2007 рік: 63 102.80 грн.; за 2008 рік: 84199.970 грн.; за 2009 рік: 72111.00 грн.; за 2010 рік: 49202.10 грн.; за 201 1 рік: 32158.90 грн.; за 2012 рік (по 23.08.2012 року ): 7845.60 грн.

Загальна сума неустойки (пені) по аліментам становить 670349.10 грн.

Просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів на утримання сина - ОСОБА_5 за період з 01.01.2001 по 23.08.2012 року у сумі 50000 грн., судовий збір: 243,60 грн., витрати на правову допомогу: 500 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивачки на систематичну несплату аліментів відповідачем необґрунтовані та спростовуються довідками про доходи з місця роботи відповідача з 2007 року де зазначено загальну суму доходу за винятком аліментів, тобто з підприємства на якому працював відповідач, аліменти відраховувались.

Такий висновок відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом, встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 21.08.1997 з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше, ніж 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 18.08.1997 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до зазначеної постанови - порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною нормою передбачено, що розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. ОСОБА_4 боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Згідно розрахунку позивачки сума неустойки (пені по аліментам становить: за 2001 рік: 38687.30 грн.; за 2002 рік: 46398.50 грн.; за 2003 рік: 52232.70 грн.; за 2004 рік: 75923.40 грн.; за 2005 рік: 63215.10 грн.; за 2006 рік: 85271.90 грн. ; за 2007 рік: 63 102.80 грн.; за 2008 рік: 84199.970 грн.; за 2009 рік: 7211 1.00 грн.; за 2010 рік: 49202.10 грн.; за 201 1 рік: 32158.90 грн.; за 2012 рік ( по 23.08.2012 року ): 7845.60 грн. Загальна сума неустойки ( пені ) по аліментам становить 670349.10 грн. , проте, крім цього розрахунку дана обставина нічим не доведена в судовому засіданні.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З аналізу змісту ч.1 ст. 196 СК України вбачається, що для проведення розрахунку розміру пені за не своєчасну сплату аліментів, необхідно мати данні про розмір боргу, час з якого виникла заборгованість, та до якого часу вона існувала, а оскільки аліменти нараховуються та мають сплачуватись щомісячно, то розмір пені має розраховуватись за кожен місяць окремо виходячи з розміру не сплачених аліментів (заборгованості) за конкретний місяць, часу з якого вона виникла та часу її існування у вигляді кількості днів. На підтвердження своїх вимог позивачка надала суду розрахунок суми боргу по аліментах відповідача за кожен місяць окремо з 01.01.2001 по 23.08.2012 як це вимагає зміст ч.1 ст. 196 СК України, однак сума заборгованості по аліментам в ньому визначена не з реальних доходів, що мав відповідач за цей період, щомісяця, що підтверджується довідками про доходи, наданими відповідачем за період з 2007 по липень 2012 з місця роботи його.

Ч. 1 ст.195 СК України визначає: Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Ч. 2 ст.195 СК України визначає: ОСОБА_4 платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Ч. 3 ст.195 СК України визначає: ОСОБА_4 платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд обґрунтовано виніс рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки сума заборгованості по аліментах, що зазначена позивачкою у своєму позові визначена невідомо з яких доходів, що мав відповідач за цей період.

Причинного звязку між діями відповідача та визначеною позивачкою сумою заборгованості суд не встановив.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що обґрунтованість розрахунку з підстав відсутності у позивачки відомостей про місце роботи відповідача та його щомісячний дохід на період заборгованості сумнівна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

ОСОБА_4 платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. ОСОБА_4 платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Із зазначеної статті випливає, що застосування середньої заробітної плати при обчисленні суми заборгованості по аліментах можливе лише у випадку якщо боржник не працював на час виникнення заборгованості та не працює на час визначення її розміру.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про необґрунтованість та недоведеність вимог позивачки про стягнення з відповідача пені є вірними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: