АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5337/15 Справа № 203/1016/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4.

при секретарі: ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування зазначив те, що 10.11.2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_8 в присутності ОСОБА_9 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, відповідно до якого він передав, а відповідач прийняв кошти в сумі 150 000 грн.

Згідно п.1.1 договору позика надавалась за цільовим призначенням для оплати та отримання ліцензії на надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації телемереж ТОВ «ЦЕНТР МІЖНАРОДНОГО СПІВРОБІТНИЦТВА».

Відповідно до п.2.1 договору позика надається строком до 10.12.2008 року. В звязку з порушенням ОСОБА_8 зобовязань щодо своєчасного повернення грошових коштів він неодноразово звертався до останнього з вимогою щодо повернення коштів та 03.01.2013 року отримав письмову заяву від ОСОБА_8, в якій останній підтверджував факт заборгованості та повідомив про виконання зобовязання найближчим часом.

Але, станом на день звернення до суду з позовом, грошові кошти повернуто не було. ОСОБА_9 було відомо про факт укладання ОСОБА_8 договору позики, даний договір вона не оскаржувала та навпаки під час його укладання, як дружина, дала особисту письмову згоду на укладання договору, чим фактично підтвердила, що отримані за договором кошти в подальшому будуть використані в інтересах сімї.

З урахуванням зазначеного, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за договором позики в сумі 220 067 грн. 94 коп., з яких: 150 000 грн. сума основного боргу, 23289 грн. 04 коп. три відсотки річних та 46 778 грн. 90 коп. інфляційні витрати, нараховані відповідно до ст.625 ЦК України.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 08 квітня 2015 року позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_8 на користь позивача ОСОБА_11 заборгованість за договором позики від 10 листопада 2008 року в сумі 220067 грн. 94 коп., з яких: основний борг в сумі 15000 грн., три відсотки річних в сумі 23289 грн. 04 коп., інфляційні витрати в сумі 46778 грн. 90 коп.

В частині заявлених позовних вимог до відповідачки ОСОБА_9 в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_11 ОСОБА_7 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.11.2008 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, відповідно до п.1.2 якого позивач надав ОСОБА_8 в позику кошти в сумі 1500000 грн.

Згідно п.1.1 договору позика надавалась за цільовим призначенням для оплати та отримання ліцензії на надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації телемереж ТОВ «ЦЕНТР МІЖНАРОДНОГО СПІВРОБІТНИЦТВА».

А відповідно до п.2.1 договору позика надається строком до 10.12.2008 року.

Згідно п.2.2 договору сторони підтвердили, що позикодавець передав позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця гроші в розмірі, що передбачено п.1.2 цього договору на момент його оформлення.

Під час укладання цього договору відповідачкою ОСОБА_9 було надано заяву, в якій остання надала згоду її чоловікові ОСОБА_8 на укладання, підписання ним договору позики та отримання у позику грошей в сумі 150 000 грн. від громадянина ОСОБА_11 При цьому, погоджується на те, щоб умови договору (в тому числі і сума договору) визначались її чоловіком самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням зазначених положень ЦК України суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 23 289 грн. 04 коп. за період з 10.12.2008 року по 10.02.2014 року та інфляційних витрат в сумі 46778 грн. 90 коп. за період з 10.12.2008 року по 10.01.2014 року, погоджуючись з письмовим розрахунком вказаних сум, наведених позивачем у додатках до позову.

Вирішуючи питання щодо стягнення коштів в солідарному порядку з відповідачів суд враховує наступне.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.09.2008 року, що набрало законної сили 16.09.2008 року шлюбі між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано.

Згідно відмітки в паспорті ОСОБА_9 державна реєстрація розірвання шлюбу між останніми проведена 13.11.2009 року Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №206.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що на момент укладення договору позики шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано за рішенням суду, що набрало законної сили, а також виходячи із цільового призначення використання коштів, визначеного в п.1.1 договору позики, отримані ОСОБА_8 за цим договором кошти в силу ст.ст.60,61 СК України не є такими, що є спільної сумісною власністю подружжя а договір не можна вважати таким, що укладений в інтересах сім'ї.

А факт здійснення державної реєстрації розірвання шлюбу після укладення договору позики та надання ОСОБА_9 в звязку з цим письмової згоди на укладення договору, в силу зазначених вище обставин не породжує для неї згідно ст.65 СК України обов'язків щодо повернення коштів за договором позики.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_11 слід задовольнити частково, стягнувши на користь позивача з відповідача ОСОБА_8 заборгованість за договором позики від 10.11.2008 року в сумі 220 067 грн. 94 коп., з яких: основний борг в сумі 150 000 грн., три відсотки річних в сумі 23 289 грн. 04 коп., інфляційні витрати в сумі 46 778 грн. 90 коп.

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: