Провадження №2/521/4878/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Леонова О.С.,

при секретарі Малиш О.Л.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, Першого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції про зняття арешту.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 13.09.2010 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було зобовязано стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 21.07.2010 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01.02.2020 року.

09.10.2010 року Першим Малиновським ВДВС Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження.

Під час проведення виконавчих дій з примусового стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, від стягувача надійшла заява від 12.06.2013 року про арешт рухомого майна боржника на підставі того, що ОСОБА_4 має заборгованість по аліментам понад 7000 грн.

У звязку з існуючою заборгованістю по аліментам, яка станом на 01.06.2014 року складала 7622,60 грн. (що сукупно перевищувало суму поточних платежів за три місяці), на підставі вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було накладено арешт на належне боржнику рухоме майно. У встановлений Законом 10-ти денний строк постанова державного виконавця від 17.06.2014 року про арешт майна боржником та встановлення заборони на його відчуження сторонами не оскаржена.

Позивач не був попереджений про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження. ОСОБА_3 в своїй заяві зареєстрованій Першим Малиновським ВДВС Одеського міського управління юстиції від 07.12.2010 року вх. №5218/18-42 в-10 написала, що позивач проживає разом з нею, але позивач з ОСОБА_3 не проживає, що вказано в рішенні Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення аліментів. Пунктом 3 постанови (ВП №23164611) передбачено направити копії постанови сторонам виконавчого провадження, тобто ОСОБА_3 наперед знала, що позивач про відкриття виконавчого провадження не довідається, так як він давно вже разом з нею не проживає.

Позивач не був повідомлений належним чином і не скористався своїм законним правом оскаржити постанову у встановлені законом строки та погасити заборгованість. Про розмір заборгованості по аліментам позивача ніхто не повідомляв.

Позивач постійно спілкується зі своїм сином та окрім аліментів надає йому фінансову допомогу.

В кінці січня 2015 року позивачу стало відомо, що належні йому транспортні засоби: а/м INTERNATIONAL 9700, 1991 р.в., д.н. НОМЕР_1; а/м MERCEDES BENZ 1853, 1995 року випуску, д.з. ВН 5667АТ оголошені в розшук та на ці автотранспортні засоби накладено арешт та оголошено заборону на їх відчуження.

Арешт на належні позивачу, транспортні засоби: а/м INTERNATIONAL 9700, 1991 р.в., д.н. НОМЕР_1; а/м MERCEDES BENZ 1853, 1995 року випуску, д.н. ВН 5667АТ було накладено постановою ВП №23164611, старшого державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6, від 17.06.2013 року, відповідно до виконавчого листа № 2-6593/10 виданого 28.10.2010 року Малиновським районним судом м. Одеси.

Після розірвання шлюбу він залишив трикімнатну квартиру ОСОБА_3 в якій вона проживає з дітьми, а сам фактично більше двох років жив в машинах. Єдиним джерелом існування та сплати аліментів є ці дві машини. Автомобілі, які належать йому 1991 року та 1995 року випуску і потребують капітального ремонту. З жовтня 2013 року він вкладав займані кошти в ремонт ДТЗ, а саме в а/м INTERNATIONAL 9700, 1991 р.в., д.н. НОМЕР_1 та а/м MERCEDES BENZ 1853, 1995 року випуску, д.н. ВН 5667АТ було накладено постановою ВП №23164611. Заборгованість була викликана великими витратами на ремонт автомобілів, які є єдиним джерелом доходів.

Про те, що на автомобілі накладений арешт, позивач довідався тільки 13.07.2015 року, тобто коли представник вперше знайомився з матеріалами виконавчого провадження. Станом на 14.07.2015 року у позивача відсутня заборгованість по аліментам, та він зобовязується її більше не допускати.

14.07.2015 року позивач звернувся із заявою в перший Малиновський ВДВС Одеського МУЮ про зняття арешту на належні йому транспортні засоби: а/м INTERNATIONAL 9700, 1991 р.в., д.н. НОМЕР_1 та а/м MERCEDES BENZ 1853, 1995 року випуску, д.н. ВН 5667АТ.

Листом від 16.07.2015 року № В-14/157/2015 перший Малиновський ВДВС Одеського МУЮ повідомив про неможливість самостійно зняти арешт з майна.

Накладення арешту унеможливлює укладення договорів оренди належних йому автомобілів. У звязку з чим, просить суд зняти арешт на належні ОСОБА_4 транспортні засоби: а/м INTERNATIONAL 9700, 1991 р.в., д.н. НОМЕР_1 та а/м MERCEDES BENZ 1853, 1995 року випуску, д.н. ВН 5667АТ.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Першого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ в судове засідання не зявився, але надав суду письмові заперечення, з яких вбачається, що відповідачем відмовлено у знятті арешту з належного боржнику ОСОБА_4 рухомого майна, на підставі вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що арешт, накладений на майно боржника, знімається у разі закінчення виконавчого провадження. Станом на теперішній час виконавче провадження відкрите, заборгованість по аліментам відсутня. Вважають, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, а також про те, що ОСОБА_4 вживаються заходи по сплаті аліментів тільки після накладення обтяжень на належне йому майно. Просить суд відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2010 року видано виконавчий лист по справі ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідно до якого зі ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 21.07.2010 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01.02.2020 року (а.с.30).

Постановою від 09.12.2010 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 було відкрито провадження за виконавчим листом № 2-6593/10 виданим 28.10.2010 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (а.с.33).

09.03.2011 року ОСОБА_4 зявлявся за викликом державного виконавця та був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів (зв.б.а.с.33).

17.06.2013 року на підставі заяви ОСОБА_3 від 12.06.2013 року (а.с.34) постановою старшого державного виконавця першого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_6 було накладено арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, а саме: а/м INTERNATIONAL 9700, 1991 р.в., д.н. НОМЕР_1 та а/м MERCEDES BENZ 1853, 1995 року випуску, д.н. ВН 5667АТ та заборонено здійснювати відчуження вищевказаного майна (а.с.6).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам встановленого головним державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 на підставі виконавчого листа №2-6593/10, який видав Малиновський районний суд м. Одеси 28.10.2010 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.02.2015 року заборгованість по аліментам відсутня (зв.б.а.с. 37).

Згідно ст.57 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, який накладний шляхом винесення постанови про арешт із забороною на його відчуження.

Згідно частини 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз'яснень викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976року №4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з послідуючими змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, за змістом зазначеної норми права, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим вимоги є приватноправовими.

Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах.

Відносно заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами розділу VІІ ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та копій технічних паспортів на автомобілі ОСОБА_4 на праві приватної власності належать а/м INTERNATIONAL 9700, 1991 р.в., д.н. НОМЕР_1 та а/м MERCEDES BENZ 1853, 1995 року випуску, д.н. ВН 5667АТ (а.с. 40-42).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 визнали, що з приводу вищевказаних автомобілів спору про право власності у сторін не має.

Відповідач ОСОБА_3 визнала, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належать а/м INTERNATIONAL 9700, 1991 р.в., д.н. НОМЕР_1 та а/м MERCEDES BENZ 1853, 1995 року випуску, д.н. ВН 5667АТ, вона не заперечує щоб позивач користувався своїм майном та відповідно сплачував аліменти на дитину, однак вважає що накладення арешту на автомобілі має спонукати позивача до своєчасної виплати аліментів та погашення заборгованості за аліментами.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, а заперечення позивача проти арешту майна не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження посадовими особами органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 57,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Головуючий суддя О.С. Леонов