Справа № 263/8765/15-ц
Провадження № 2/263/2783/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Момот А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору, стягнення завдатку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору, стягнення завдатку та моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13.07.2015 між нею та відповідачем укладено попередній договір про завдаток, згідно якому сторони зобовязалися у майбутньому в строк до 01.08.2015 підписати договір відчуження нерухомого майна на умовах встановлених цим договором. Предметом основного договору повинна була бути двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартість обєкту 310500 грн. (13500 доларів США). Завдаток сплачено у розмірі 500 доларів США.

Після укладення договору стало відомо, що в порушення п.2 Договору квартира за №71 розташована по проспекту Леніна, буд. 90 у м. Маріуполі, відповідачу на підставі договору купівлі-продажу не належить. Також після укладення Договору надано було довіреність від 21.02.2015 відповідно якої, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 її продати. З часом також стало відомо, що у квартирі залишається прописаним син власника квартири, та виписувати його вже доведеться покупцю, що є порушенням п. 11 Договору, у якому зазначено, що передбачає обовязок продавця зняти з реєстрації усіх проживаючих. Також згодом стало відомо про знаходження квартири в іпотеці та на яку також накладено арешт виконавчою службою, що є порушенням п.9 Договору.

В порушення умов п. 14 Договору, відповідач уклала 21.07.2015 договір купівлі-продажу квартири 71 розташованої по проспекту Леніна, 90 з ОСОБА_4. Зазначені дії викликали у позивача сумніви, вона вирішила, що зіткнулася із шахраями та може залишитися без квартири та грошей.

Моральну шкоду обґрунтовує тим, що в результаті дій продавця отримала сильніший стрес та моральне приниження, загострились раніше придбані хвороби, порушився сон та нормальний уклад життя. У теперішній час не може нічим займатися без думки, що люди яким вона довіряла, скористались її довірливістю, заволоділи частиною грошових коштів, і мали намір заволодіти повною сумою заощаджень на покупку зазначеної квартири. Просить розірвати попередній договір, стягнути завдаток у подвійному розмірі у сумі 23000 грн., що складає 1000 доларів США та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд срави у її відсутність. Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягала на задоволенні позовних вимог. Зазначила, що коли позивачу стало відоме, що квартира, відносно якої було укладено попередній договір, не належить ОСОБА_2, а вона виступає за довіреністю, тобто не є власником квартири, хоча в договорі зазначено, що квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу, крім того вже після укладення договору стало відомо, що квартира перебуває в іпотеці. Позивач звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_6 та отримала інформаційну довідку з Державного рєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2015 року у якому було зазначено, що власником квартири зазначено ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2015 року, тобто квартира була продана після укладення попереднього договору та до 01.08.2015 року, дати яка була ззначена у попередньому договору для укладення договору купівлі-продажу. Вважає, що відповідач не мала наміру продавати квартиру, приховувала правдиву інформацію. Крім того представник позивача у соціальних мережах відшукала сина ОСОБА_3, який у електронній переписці їй повідомив, що він проти продажу квартири, зареєстрований у ній та не бажає виписуватися з квартири. Відповідач при укладенні договору зазначала, що виписати прописаних осіб на цей час дуже просто, у звязку із проведенням АТО існуэ зпрощена процедура виписки через паспортний стіл, намагалася при цьому комусь телефонувати для підтвердження цієї інформації, але позивач перевірила зазначену інформації в Інтернеті та не знайшла будь-якого нормативного акту, який би надавав можливість спрощеного способу виписки громадян.

Відповідач в судове засідання не зявилиася надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що укладення попереднього договору було проведено відповідно до вимог законодавства. Позивачу було повідомлено про всі обставини, їй було відомо, що квартира перебувала в іпотеці, позивач заперечувала проти укладення догоору з представником по довіренності від продавця, тому їй було запропоновано укласти договір з особою, яка є власником квартири, оскільки власник ОСОБА_3 на той час перебувала за межами міста. Тому право власності було оформлено на ОСОБА_4 , який був іпотекодержателем квартири, для того, щоб позиач уклала договір саме із власником. Однак позивач не дочекавшись 01.08.2015 року строку до якого сторони домовилися укласти договір, передчасно звернулася до суду 23.07.2015 року, чим порушила умови попереднього договору та фактично відмовилася укладати договір купівлі-продажу. У попередньому договорі ОСОБА_2 вказана як продавець, бо це стандартний ріелторівський договір, але вона діяла вд імені продавця на підставі довіреності та позивачу це було відомо. ОСОБА_2І отримала від позивача 500 доларів США при підписанні договору 13.07.2015 року та не ухилялася від продажу квартири, це позивач не стала укладати договір купівлі-продажу та таким чином намагається заробити кошти.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення сторін по справі, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно довіреності від 21.02.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрована в реєстрі за номером 903, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися (продавати, міняти, здавати в оренду, передавати в іпотеку тощо) належною на праві приватної власності квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на умовах за їх розсудом, підписувати відповідні договори (купівлі-продажу, міни, оренди, іпотеки, попередні договори купівлі-продажу тощо) щодо вказаної квартири, одержувати належні грошові кошти за цими договорами, у разі необхідності бути представником з питань внесення змін до укладених договорів або з питань їх розслідування у встановленому законом порядку; зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3; бути представником будь-якої ланки, бути представником в будь-яких інших установах, підприємствах, організаціях. Довіреність видана з правом передачі повноважень третім особам строком на три роки і дійсна до двадцять першого лютого дві тисячі вісімнадцятого року.

13 липня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, яка діяла від імені власника квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, укладено попередній договір про завдаток, згідно якого власник зобовязувалася підписати договір відчуження нерухомого майна до 01 серпня 2015 року за 13500 доларі США, ОСОБА_2 від ОСОБА_1 за договором отримала завдаток у розмірі 500 доларів США.

Відповідно п. 13 Договору, продавець зобовязується звільнити обєкт у день угоди та передати обєкт покупцю.

Також відповідальність сторін за попереднім договором від 13.07.2015 року встановлена в п. 14. Цього договору.

Відповідно п. 14 Договору, сторона яка необгрунтовано ухиляється від укладення основного договору у нотаріуса, зобовязується відшкодувати іншій стороні завдані збитки, а саме: у разі невиконання даного договору з вини продавця, тобто при укладенні договору з іншими покупцями, або іншої ціни, або в інший строк, продавець зобовязаний сплатити покупцю подвійну суму завдатку.

Відповідно п.19 Договору, договір діє з моменту його підписання та до нотаріального посвідчення основного договору.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, станом на 22.07.2015 року, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_5, належить на праві приватної власності ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3079, виданий 21.07.2015 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_8

Також, з 04.03.2014 по 21.07.2015 зазначене нерухоме майно перебувало в іпотеці, іпотекодержателем був ОСОБА_4.

Таким чином на момент укладення договору сторони домовилися про укладення договору купівлі-продажу квартири в майбутньому та про те що, покупець передає продавцю завдаток у розмірі 500 доларів США, зазначивши про це в умовах договору, також зазначили наслідки порушення умов договору. В судовому засіданні відповідач не заперечувала проти того, що ОСОБА_2І отримала від ОСОБА_1 завдаток у розмірі 500 доларів США. У тексті договору відповідач не зазначила, що квартира перебуває в іпотеці у іншої особи, крім того у тексті договору відсутні відомості, що ОСОБА_2І діє від імені іншої особи ОСОБА_3, яка на час укладення договору була фактичним власником квартири. Враховуючі, що станом на 21.07.2015 року зазначена квартира була продана іншій особі ОСОБА_4, тобто до спливу строку 01.08.2015 року до якого сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу квартири, суд приходить до висновку, що відповідачем не були виконані умови договору, тому за умовами договору наступають наслідки, передбачені у п.14 договору, які передбачають, що при укладенні договору з іншими покупцями, продавець зобовязаний сплатити покупцю подвійну суму завдатку.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 було укладено лише для того, щоб позивач мала можливість придбати квартиру від власника, а не за довіреністю. Також не заслуговують на увагу заперечення відповідача, що позивач звернулася до суду до спливу строку, обумовленого договором, тобто 01.08.2015 року. На думку суду позивач звернулася до суду після того, як довідалася про порушення її прав, тобто після продажу квартири ОСОБА_4, оскільки після цього виконати умови договору, а саме укласти договір між сторонами договору вже було не можливим. ОСОБА_4 не був стороною договору, тому не мав можливості забезпечувати його виконання.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За вимогами ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Як визначено у ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 547 ЦК України форма правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Отже сторони при укладені договору були вільними при визначені умов договору, на які вони погодилися. Як зазначено в Попередньому договорі, який укладено у письмовій формі, позивач передала відповідачу 500 доларів США в якості завдатку на підтвердження та на забезпечення (гарантію) виконання нею зобов'язання купівлі квартири, сторони домовилися про наслідки невиконання умов договору. Враховуючи це, вимоги законодавства та те, що відповідач не виконав умови договору та до спливу строку виконання договору до 01.08.2015 року продала квартиру 21.07.2015 року іншій особі, то у цьому випадку відповідач повинен виконати умови договору та сплатити позивачу завдаток у подвійному розмірі. Докази того, що відповідач повернула отримані за вище наведеним договором грошові кошти позивачу відсутні. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 1 000 доларів США є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інших порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 06 жовтня 2015 року на день ухвалення судового рішення офіційний курс Національного банку України гривні по відношенню до долара США складає 2121,564 гривень зо 100 доларів США.

Згідно положень ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Нормами ч. 3 цієї ж статті встановлено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючі наведені норми законодавства суд приходить до висновку, що підстави для розірвання попередньго договору про завдаток від 13.07.2015 року між сторонами вдсутні, оскільки зобовязання по купілі-продажу квартири по передньому договору припинилися, бо основний договір не був укладений між сторонами протягом строку (у термін), встановленний попереднім договором до 01.08.2015 року та може бути укладеним у звязку із продажем квартири іншій особі. Крім того, за умовами договору передбачено можливість його не виконання з боку обох сторін та наслідки його не виконання закріплені у п.14 договору.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід також відмовити, оскільки умови договору про завдаток передбачає наслідки його не виконання, тобто сторони розуміли при укладенні договору, що у випадку порушення умов договору можуть настати наслідки, передбачені умовами договору. Таким чином укладаючі договір позивач була освідомлена про те, що відповідачем він може бути порушений та у цьому випадку відповідач зобовязаний сплатити завдаток у подвійному розмірі. За таких обставин підстави для стягненн моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 208-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору, стягнення завдатку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 подвійну суму завдатка у сумі 21215 (двадцять одна тисяча двісті п'ятнадцять) грн. 60 копійок.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Т. І. Скрипниченко