Справа №468/359/15-ц 02.07.2015 02.07.2015 02.07.2015
Провадження №22-ц/784/1514/15
провадження № 22-ц/784/1514/2015 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

02 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Харитонової І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)

на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозитних вкладів,

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозитних вкладів.

Позивач зазначав, що 1 жовтня 2014 року уклав з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» два договори банківського вкладу, відповідно до яких він розмістив у відповідача на депозитних рахунках грошові кошти в розмірі 29000 грн. та 1127,03 доларів США, які в подальшому збільшив до 9177,03 доларів США шляхом неодноразових поповнень в період з 2 жовтня по 10 жовтня 2014 року, строком на 5 місяців кожний, зі щомісячною сплатою відповідачем на його користь відсотків на суму депозитного вкладу із розрахунку 13,00% та 25,25% річних відповідно. 1 березня 2015 року закінчився строк дії вказаних договорів, але на його прохання банк відмовився повернути гроші.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача, вказані суми депозитних вкладів.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2015 року, позов задоволено. Постановлено стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача 9177 доларів 3 центи США та 29000 грн. депозитних вкладів. Також суд розподілив судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із змісту параграфу 2 глави 71 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором (ст. 1058 ЦК). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ст. 1060 ЦК). Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ст. 1061 ЦК).

Судом встановлено, що 1 жовтня 2014 року позивач уклав з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» два договори банківського вкладу, відповідно до яких він розмістив у відповідача на депозитних рахунках грошові кошти в розмірі 1127,03 доларів США, які в подальшому збільшив до 9177,03 доларів США шляхом неодноразових поповнень в період з 2 жовтня по 10 жовтня 2014 року та 29000 грн. строком на 5 місяців кожний, зі щомісячною сплатою відповідачем на його користь відсотків на суму депозитного вкладу із розрахунку 13,00% та 25,25% річних відповідно.

1 березня 2015 року закінчився строк дії вказаних договорів, але на прохання позивача банк відмовився повернути вклади.

За таких обставин та враховуючи положення ст. 526 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не виконав умови договорів банківського вкладу, а тому з останнього підлягають стягненню суми вкладів, внесених позивачем.

Доводи апелянта про те, що банк не мав можливості видати вклад, тому що на той момент діяла постанова Правління Національного банку України від 1 грудня 2014 року № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", не заслуговують на увагу, оскільки встановлені даною постановою обмеження щодо видачі готівкових коштів не звільняє банк від обовязку повернути банківський вклад, в тому числі частинами.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом не правильно переведено долари США в гривну, не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки визначений судом розмір боргу в гривневому еквіваленті за курсом гривні щодо долару США в розмірі 2328,78 грн., не перевищує курс, який існував на момент постановлення рішення (2355,70 грн.).

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 303, 308, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити, а заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: