Справа № 285/2329/15-ц
провадження у справі № 2/0285/929/15
10 серпня 2015 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді…………….……Літвин О.О.
при секретарі……………………....ОСОБА_1
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 54 Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі банк)
про повернення строкового банківського вкладу,
15.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 20 000 доларів США депозитного вкладу; 350 доларів США процентів за прострочений строк з 07.04. по 08.06.2015 року; трьох процентів річних 2 177,47 грн. та 50 000 грн. моральної шкоди, мотивуючи тим, що між ним та банком 06.10.2014 року було укладено депозитний договір на строк 3 місяці, який в подальшому був продовжений до 07.04.2015 року. Після закінчення строку дії вказаного договору йому було відмовлено у повернені депозиту, чим порушено його субєктивне право на розпорядження належними йому коштами.
Сторони в судове засідання не прибули.
Представник позивача в письмовій заяві до суду позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судову повістку було отримано уповноваженим представником юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 24.07.2015 року. Про причини неявки до суду свого представника відповідач не повідомив, заперечення проти позову не подав, а тому суд, за письмовою згодою представника позивача, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.
Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).
За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно умов Договору протягом строку вкладу Банк нараховує та виплачує вкладникові, позивачу по справі, проценти за ставкою 10,25 % річних. У пункті 6 Договору сторони домовились, що після закінчення встановленого договором строку, Банк повертає вклад ОСОБА_2 в порядку, строки та на умовах, передбачених п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Зазначеним пунктом Основних умов, зокрема, передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахуванням на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок.
Договір підписаний обома сторонами, отже сторони узгодили всі істотні його умови та прийняли на себе виконання зобов'язання.
06.01.2015 року за взаємною згодою сторін Договір було пролонговано до 07.04.2015 року з відсотковою ставкою 10 % річних.
По закінченню строку дії договору вимога позивача про повернення суми вкладу була залишена відповідачем без задоволення з посиланням на постанову Правління Національного банку України про обмеження у виплаті готівкових коштів в іноземній валюті. При цьому позивачу було повернуто лише нараховані проценти по вкладу.
Всупереч умов Договору відповідач зобов'язань щодо повернення депозитних коштів не виконав. Його відмова суперечить вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства становить Конституція України, а основним актом цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України. Згадані норми встановлюють ієрархічність системи цивільного законодавства, відповідно до якої норми Постанови НБУ не можуть мати пріоритету перед Конституцією України, статтею 41 якої закріплено право кожного володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній фізичній особі право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дії ж відповідача, спрямовані на обмеження вільного розпорядження належними позивачу коштами, порушують основні принципи цивільного законодавства, а саме: свобода договору та обов'язковість його виконання.
Постанова Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» № 160 від 03.03.2015 року і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси. Принагідно слід зазначити, що зазначена постанова не забороняє відповідачу виконувати свої зобов'язання з повернення вкладів, а лише обмежує денні суми готівки.

Вирішуючи справу «Золотас проти Греції» (2013 р.) Європейський суд з прав людини зазначив, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Банком, стороною по справі, не заперечувався, як факт укладення Договору банківського вкладу, так і факт невиконання ним його умов щодо повернення вкладу. На час звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом строк дії Договору закінчився і розмір заборгованості банку перед позивачем становить 20 000 доларів США, що відповідачем не було спростовано.

Матеріали справи не містять, а відповідачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази виконання своїх зобов'язань за договорами про банківський вклад у повному обсязі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року №6-39цс13, зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Відмова банку у поверненні грошових коштів з банківського вкладу позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 1058, 1060 ЦК України та умовам укладеного між сторонами Договору.

При вирішення спору про стягнення боргу за договором в іноземній валюті суд повинен стягнути грошову суму в іноземній валюті (правові позиції Верховного Суду України №6-145цс14). Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 20 000 доларів США депозитного вкладу, 350 доларів США відсотків за користування депозитними коштами за прострочений строк з 07.04. по 08.06.2015 року та трьох процентів річних в сумі 2 177,47 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Претензій щодо наданого позивачем розрахунку сум, що підлягають стягненню, банк не висловлював, як і не надав власного розрахунку, що свідчить про погодження з вказаною сумою.

Вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн., завданої невиконанням договору, задоволенню не підлягає, оскільки умовами договору, а також нормами закону, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення банківського вкладу та сплати процентів (ст. 611 ЦК України)

З відповідача також належить стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог, що становить 3 654 грн. (в еквіваленті за курсом НБУ на день винесення рішення).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 611, 625, 629, 1058-1065, 1074 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215, 217, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, депозитний вклад за договором № 300937/61310/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на суму 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, 350 доларів США процентів за користування депозитними коштами та 3% річних в сумі 2 177 (дві тисячі сто сімдесят сім) грн. 47 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 3 654 грн.

Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О. О. Літвин