Справа № 755/9473/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретар Бородіні А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 жовтня 2014 року,-

встановив:

В травні 2015 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 жовтня 2014 року по справі № 1654/14 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 202530,18 грн. посилаючись на те, що рішення третейського суду повинно бути скасовано, оскільки позивач звернувся достроково до третейського суду з вимогою про стягнення заборгованості, третейська угода є недійсною, до третейського суду звернувся один позивач, а справа вирішена на користь іншого.

Заявник, представник третьої особи в судовому засіданні заяву підтримав та просив скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 жовтня 2014 року, оскільки воно винесено з порушенням чинного законодавства.

Представник ПАТ «ВТБ Банк» в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував.

Суд, вислухавши пояснення заявника, який є одночасно представник третьої особи, представника ПАТ «ВТБ Банк», дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.10.2014 року позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Рішенням було солідарно стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість по договору кредиту в сумі 202530 грн. 18 коп., а також третейський збір у розмірі 2425 грн. 30 коп. (а.с.8-11).

Статтею 389-5 ЦПК України визначено підстави, за яких може бути скасовано рішення третейського суду. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Заявник посилається, як на підставу скасування рішення третейського суду, на те, що третейська угода є недійсною.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода є підставою для передачі спору на розгляд третейського суду, а в деяких випадках - і підставою для створення та діяльності такого суду. Таким чином, належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду, а відтак - і третейського рішення.

Отже, обов'язковою умовою для розгляду спору в третейському суді є наявність третейської угоди між сторонами.

Судом встановлено, що 07 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТб Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R1B (а.с. 38-41).

Як передбачено у п.8.1 Кредитного договору № R1B від 07 березня 2013 року, усі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з цього договору або у зв'язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення, розірвання або визнання тнедійсним, підлягають вирішенню в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом цього третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди.

В забезпечення виконання зобов'язань Кредитного договору № R1B від 07 березня 2013 року, 07 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № R1B -П1.

Як передбачено у п.6.1 Договору поруки № R1B-П1 від 07 березня 2013 року, усі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з цього договору або у зв'язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення, розірвання або визнання тнедійсним, підлягають вирішенню в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом цього третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні, а також вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб встановлені Законом України „Про третейські суди".

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних правовідносин це вид недержавної юрисдикційної діяльності і не є здійсненням правосуддя.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року №1-рп/2008 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) від 10 січня 2008 року, визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Згідно абз. 5 п.4 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційного Суду України, третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України «Про третейські суди», є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів у цивільних і господарських правовідносинах у межах прав, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про третейські суди" учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Як передбачено у ст. 39 Закону України „Про третейські суди", третейський розгляд здійснюється у засіданні третейського суду за участю сторін або їх представників, якщо сторони не домовилися про інше щодо їхньої участі в засіданні. Третейський суд вправі визнати явку сторін у засідання обов'язковою. Сторонам має бути направлене повідомлення про день, час та місце проведення засідання третейського суду не пізніше ніж за 10 днів до такого засідання. Повідомлення направляється або вручається в порядку, визначеному статтею 15 цього Закону. Третейський суд під час розгляду справи повинен забезпечити додержання принципу змагальності сторін, рівні можливості та свободу сторонам у наданні ними доказів і у доведенні перед третейським судом їх переконливості.

Статтею 41 ЗУ «Про третейські суди» передбачено, що ненадання витребуваних третейським судом доказів, інших письмових документів чи матеріалів, неявка у засідання третейського суду сторін або їхніх представників, які належним чином були повідомлені про розгляд справи і проведення засідання третейського суду, не є перешкодою для третейського розгляду і прийняття рішення, якщо причина ненадання документів або неявки сторін у засідання визнана третейським судом неповажною.

Рішення третейського суду приймається після дослідження усіх обставин справи третейським суддею, що одноособово розглядав справу, або більшістю голосів третейських суддів, які входять до складу третейського суду. Рішення оголошується у засіданні третейського суду (ч.1 ст. 45 Закону України "Про третейські суди").

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про третейські суди», формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 17 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, формування складу третейського суду в постійно діючому Третейському суді здійснюється в порядку, встановленим цим Регламентом. Якщо інше не передбачено третейською угодою справа розглядається одним суддею. Якщо спір підлягає суддею одноособово, не пізніше 5 днів з моменту реєстрації позовної заяви Голова Третейського суду або заступник повинен призначити суддю.

Зокрема, відповідно рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 17 грудня 2014 року, ухвалою Вищого Спеціалізованого Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року третейське застереження, що міститься в п.8.1 Кредитного договору № R1B від 07 березня 2013 року недійсним не визнано (а.с.68-74).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено що, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, третейська угода є дійсною та укладеною відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначене, суд не вважає можливим скасування рішення постійно діючого третейського суду з підстави недійсності третейського застереження.

В той же час, місцевий загальний суд, як компетентний суд, не перевіряє рішення третейського суду на відповідність нормам матеріального або процесуального права, а лише на дотримання процедурних вимог, які встановлені Законом України «Про третейські суди», а тому інші посилання заявника розгляду не пділгяають.

Таким чином, підстав для скасування рішення постійно діючого третейського суду не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 389-4 - 389-6 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 жовтня 2014 року відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні пари її оголошенні протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. О. Яровенко