Провадження № 2-о/756/264/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Іванові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в її інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_3, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту належності до німецької національності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту належності до німецької національності.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що по материнській лінії її сім'я походить від етнічних німців, однак вона рахувалася по національності батька, як українка.

З метою відновлення національність, встановлення національної приналежності та підтвердження німецького походження, що необхідно для зміни громадянства на німецьке, ОСОБА_1 просить суд встановити юридичний факт того, що вона та її неповнолітній син ОСОБА_2 за національністю є німцями.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 20.07.1965 року Червонопартизанським міським РАЦС Луганської області, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю українець, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за національністю німка, уклали 20.12.1965 року шлюб, після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 21.02.1973 року Червонопартизанською міською радою Ворошиловградської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6, батьками якої записані ОСОБА_4, за національністю українець, та ОСОБА_7, за національністю німка (а.с. 7).

Відповідно до витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № НОМЕР_3, 15.02.1997 року виконавчим комітетом Червонопартизанської міської ради м. Свердловська Луганської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3., прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на ОСОБА_1 (а.с. 8).

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого 10.12.1997 року виконавчим комітетом Червонопартизанської міської ради Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_2, батьками якого записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона має намір на підставі рішення суду щодо належності її та її сина ОСОБА_2 до німецької національності вирішити питання про внесення змін (доповнень) до акту цивільного стану про своє народження, який засвідчить їх німецьке походження. Це, в свою чергу, надасть можливість заявниці у подальшому змінити громадянство.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якою передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення, справи за заявами про встановлення факту належності до певної національності - в переліку відсутні.

У ч. 2 ст. 256 ЦПК України зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, згідно з ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 300 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про національні меншини» фізична особа має право на збереження своєї національної самобутності. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року було затверджено Положення про паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, якими не передбачено зазначення національності громадян у вказаних документах.

На підставі Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Таким чином, факт належності особи до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст. 256 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року № 55/18793.

Згідно з п. 1.1 зазначених Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 1.7. цих Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Пунктом 1.15. Правил визначено, що відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Отже чинним законодавством визначений порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, які засвідчують походження особи, і порядок оскарження відмови у внесенні таких змін.

Крім того, суд вважає, що в даному випадку право заявників на індивідуальність, передбачене ст. 300 ЦК України не порушене, оскільки незазначення в документах, що підтверджують їх особу, національності "німець", не перешкоджає заявникам дотримуватися національних німецьких звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе німцями, а також виявляти почуття національного самоусвідомлення.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що провадження у справі за заявою ОСОБА_1 підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки факт належності особи до певної національності не підлягає встановленню в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 205, 234, 235, 256, 210, 293, 294 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в її інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_3, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту належності до німецької національності - закрити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу п'яти десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя