Справа № 307/533/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: Куцина М. М.

суддів: Собослоя Г.Г., Павліченка С.В.

при секретарі: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Тячівського районного суду від 08 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що у відповідності до кредитного договору № б/н від 21.04.2008 р., який складається з заяви позичальника та умов надання банківських послуг і правил користування платіжною карткою, відповідачу надано кредит у сумі 1000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік за користування кредитними коштами. Отримавши гроші ОСОБА_2 взяті на себе обов'язки по кредитному договору у повній мірі не виконав, не забезпечив повернення одержаного кредиту та не сплатив відсотки. Станом на 31.12.2014 р. за ним рахується заборгованість у сумі 10046.77 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 2895.29 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 5382,53 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1768,95 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 5337,95 грн., яка була стягнута рішенням Тячівського районного суду від 30.06.2011 р. Таким чином, різниця становить 4708,82 грн. Крім того, відповідно до п. 8.6. умов та правил надання банківських послуг відповідачу нарахований штраф, який складається з фіксованої частини у сумі 500 грн. та процентної складової у сумі 235.44 грн.

Позивач, посилаючись на зазначені обставини, просив суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 5444, 26 грн. за кредитним договором № б/н від 21.04.2008 р. та судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Заочним рішенням Тячівського районного суду від 08 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача.

Не погодившись з вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржив його в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не об'єктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просив оскаржуване заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не було враховано, що строк дії картки відповідача до 30.04.2012 року, строк позовної давності спливає 30.04.2015 року, а позивач звернувся до суду 10.02.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Оскільки картка відповідача діє до 30.04.2012 року, то строк погашення кредиту в повному обсязі визначено до 30.04.2015 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 21.04.2008 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Згідно умов цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредит Банком надано відповідно до заяви клієнта, умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він лонгується на такий самий термін.

Відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг уразі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач подав до місцевого суду виключно заяву про застосування строків позовної давності. При цьому доказів письмового звернення до Банку із заявою про розірвання договору ОСОБА_2 не надав, з чого слідує, що кредитний договір свою дію не припинив.

Встановлено, що кредитним договором від 21.04.2008 року, щодо якого діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), визначено строк дії картки до квітня 2012 року (заява клієнта а.с. 11).

Також установлено, що згідно заяви клієнта картку з пін-конвертом позичальницею отримано 21.04.2008 року та з урахуванням п. 3.1.1. правил користування платіжною карткою - указана картка була дійсною до останнього календарного дня узгодженого договором місяця, тобто до 30.04.2012 року.

Оскільки позичальник кредитні зобов'язання належним чином не виконував, Банк уже звертався 12.04.2011 року до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості в сумі 5337,95 грн., з яких заборгованість за кредитом - 2895,29 грн.; заборгованість за відсотками - 1323,33 грн.; комісія - 388,95 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 230,38 - штраф (процентна складова). За результатами розгляду цього позову ухвалено рішення Тячівського районного суду від 30.06.2011 року, яким позов Банку задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 5337,95 грн. (арк. 2, 7 справи № 2-919/11).

Вказуючи на те, що боржником таке рішення не виконано, станом на 31.12.2014 року Банк нарахував йому заборгованість у розмірі 10 046,77 грн., з яких заборгованість за кредитом - 2895,29 грн.; заборгованість за відсотками - 5382,53 грн.; комісія - 1768,95 грн., та з урахуванням уже стягнутої рішенням від 30.06.2011 року суми в розмірі 5337,95 грн., просив стягнути різницю в розмірі 4708,82 грн., а також додатково 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 235,44 - штрафу (процентна складова), що в загальному становить 5444,26 грн.

Факт невиконання рішення Тячівського районного суду від 30.06.2011 року ОСОБА_2 не оспорює.

Перевіряючи розрахунок Банку, колегія суддів вважає, що комісія, яка нарахована за несвоєчасне виконання зобов'язань згідно п. 5.5.1 правил користування платіжною карткою та обчислена у розрахунку Банку у графі разом з пенею, а також штрафи (процентна і фіксована частина) - являють собою неустойку, яка не може бути стягнута повторно за порушення боржником одного й того ж зобов'язання.

Заборгованість за тілом кредиту (у сумі 2895,29 грн.), комісією та штрафами (фіксована і процентна складова) попереднім рішенням уже стягнуто.

Колегія суддів, встановивши необґрунтованість позову Банку в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, комісією та штрафами, вважає що це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову Банку в цій частині.

Щодо вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором слід вказати таке.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

За правовою позицією Верховного суду України, наведеною у постанові від 2 вересня 2015 року № 6-369цс15, ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплачувати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048 ЦК, при цьому на користь позикодавця необхідно стягувати проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України.

Враховуючи факт стягнення відсотків у сумі 1323,33 грн. за рішенням від 30.06.2011 року, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором, з урахуванням наданого Банком розрахунку, утворюють відсотки в сумі 4059,20 грн. (5382,53 - 1323,33 = 4059,20).

Водночас стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності необхідно вказати наступне.

Із заяви клієнта, розділу 2 «Терміни і поняття» умов і правил надання банківських послуг, розрахунку заборгованості вбачається, що мінімальний обов'язковий платіж (щомісячний) позичальнику Банком не встановлювався, а відтак строки погашення заборгованості за кредитом регулюються п. 5.4 правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п. 5.4. правил користування платіжною карткою строк погашення відсотків за Кредитом здійснюється щомісячно за попередній місяць, а строк погашення Кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Поняття Кредиту розкрито в розділі 2 умов і правил надання банківських послуг, як розмір грошових коштів, наданих Банком клієнту на строк, визначений у договорі на умовах платності та повернення.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року в справі № 6-14цс14, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Отже трирічний строк позовної давності щодо місячних платежів за відсотками починає спливати після несплати чергового платежу, який згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 здійснив 21.01.2010 року (а.с. 7 зворот).

Указаний платіж позичальника був останнім, після якого погашення заборгованості ним не здійснювалося.

Поданий в судовому засіданні апеляційної інстанції розрахунок заборгованості

Водночас, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред'явивши позов до боржника про стягнення заборгованості 12.04.2011 року (справа № 2-919/11) позовна давність перервалася і почалася з цього моменту заново.

Таким чином трирічний строк позовної давності щодо місячних платежів за відсотками на час пред'явлення даного (10.02.2015 року) позову сплинув ще 12.04.2014 року.

Поважні причини пропущення Банком позовної давності - відсутні.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог у частині стягнення штрафів і комісії за несвоєчасне виконання зобов'язань, не перевірив наявність підстав переривання перебігу позовної давності, не визначив початок її перебігу.

Колегія суддів вважає, що вищенаведена невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитом, комісією та штрафами - за недоведеністю цих вимог, а за вимогою про стягнення відсотків - за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Тячівського районного суду від 08 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.04.2008 року - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: