Справа № 464/4507/15-ц
пр.№ 2/464/1357/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2015 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Житлово-експлуатаційне підприємство „Стимул-Сихів до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

Позивач ОСОБА_6 ЖЕП «Стимул-Сихів» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги центрального опалення у розмірі 4248 грн. та витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі №51 будинку №21 на вул. Морозна у м. Львові. На підставі договору №1433/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 1 листопада 2012 року, укладеного між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_6 ЖЕП «Стимул-Сихів» позивач забезпечує подачу теплової енергії до вказаного будинку. Крім цього, відповідно до розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради будинок №21 на вул. Морозна у м. Львові перебуває на балансі та утриманні ЛКП ЖЕП «Стимул-Сихів». Відповідачі не оплачують послуги центрального опалення, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 4 248 грн. 44 коп. за період з грудня 2008 року по травень 2015 року. Боржникам у травні 2015 року надіслано попередження про наявність заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та пропозицію сплатити таку, однак, відповідач не скористався правом укладення договору про реструктуризацію заборгованості. На даний час заборгованість перед ОСОБА_6 ЖЕП «Стимул-Сихів» відповідачами не погашена.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовних вимог не визнала, надала пояснення, аналогічні змісту письмовими запереченнями, проти позову заперечила та просила в такому відмовити з наступних підстав: відсутній борг із сплати послуг із централізованого опалення; позивач не є балансоутримувачем будинку, в якому відповідачі проживають; з позивачем не укладено договір про надання послуг; необґрунтований тариф, зокрема при сплаті за фактично спожите тепло згідно з показами будинкового лічильника нараховується приєднане теплове навантаження; заявлено про застосування позовної давності.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не зявились, належним чином повідомлялись про місце і час розгляду справи, а тому суд вважає здійснити розгляд справи за відсутністю осіб, що не зявились.

Суд, заслухавши думку представника позивача та відповідача ОСОБА_2, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, де і зареєстровано їх місце проживання (а.с.4, 16-19).

Відповідно до ст.ст.67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 р. №45), ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з наданими ОСОБА_6 ЖЕП «Стимул-Сихів» розрахунками у звязку із нерегулярною та не в повному розмірі сплатою відповідачами за надані послуги з централізованого опалення за період з грудня 2008 р. по травень 2015 р. утворилася заборгованість в розмірі 4248,44 грн. (а.с.5-7). Даний розрахунок суд приймає як належний та допустимий доказ, оскільки доказів протилежного відповідачі не представили, зокрема надані суду квитанції (а.с.31) не свідчать про оплату послуг з централізованого опалення в нарахованому розмірі.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувачем будинку є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавцем є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору; виробником є субєкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживачем фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно із ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач є особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, який, залежно від цивільно-правових угод, може бути споживачем, виконавцем або виробником таких послуг.

Так, між Сихівською районною адміністрацією м.Львова (замовник) та ОСОБА_6 ЖЕП «Стимул-Сихів» (виконавець) 17 березня 2004 р. за №3607/155 укладено договір (а.с.106), згідно з яким замовник передав виконавцю функції по утриманню, обслуговуванню та ремонту житлового фонду і при будинкових територій, зокрема і будинку №21 по вул.Морозній, 21 в м.Львові. Відповідачі без жодних підтверджень покликаються на те, що такий знаходиться в Антимонопольному комітеті України і проходить перевірку на відповідність законодавству України. Однак в матеріалах справи відсутні докази його припинення, розірвання чи визнання недійсним. Виходячи з презумпції правочину, передбаченого ст.204 ЦК України, у суду немає жодних підстав не приймати його до уваги.

З договорів №4088/А від 23 жовтня 2006 р. та №1433/А від 1 листопада 2012 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді, укладених між позивачем ОСОБА_6 ЖЕП «Стимул-Сихів» та ЛМКП «Львівтеплоенерго», вбачається, що позивач забезпечує подачу теплової енергії до будинку відповідачів №21 по вул.Морозній в м.Львові.

Вказане також підтверджується листом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №34-2532 від 19 жовтня 2013 р. (а.с.132), відповідно до якого будинок №21 по вул.Морозній в м.Львові знаходиться на обслуговуванні ОСОБА_6 ЖЕП «Стимул-Сихів» та остання є виконавцем житлово-комунальних послуг для мешканців даного будинку. Доводи відповідачів, що будинок знаходиться на балансі ЛКП «Хуторівка» суперечить змісту згаданого листа, на який вони і покликаються.

Таким чином, позивач ОСОБА_6 ЖЕП «Стимул-Сихів» є балансоутримувачем вказаного вище будинку і одночасно виконавцем послуг з централізованого опалення квартир його мешканців.

Що стосується двоставкового тарифу на постачання теплової енергії, то такий був встановлений органами місцевої влади в межах своєї компетенції на підставі постанови Кабінету Міністрів України №955 від 10.07.2006 р. «Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», яка була чинна до 01.06.2011 р. та передбачала встановлення двоставкового тарифу.

Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 р. «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» скасована постанова Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 р. та затверджено новий Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, який також передбачає встановлення двоставкового тарифу на теплову енергію, і чинні рішення виконкому Львівської міської ради, Львівської міської ради по питанню встановлення двоставкового тарифу на теплову енергію прийняті на реалізацію вказаної постанови Кабінету Міністрів України.

При цьому, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1189 від 20.10.2006 р. «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води» оскаржувалось в судовому порядку та постановою Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 р. в позові про визнання протиправним цього ж рішення відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким визнано протиправним згадане рішення. Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.07.2014 р. скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р., а постанову Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 р. залишено в силі.

Таким чином, нарахування плати за послуги з централізованого опалення здійснювалося на підставі тарифів на дані послуги, встановлені чинними на відповідний період рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради, а згідно ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Розглядаючи доводи відповідачів на відсутність з позивачем укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Таким чином, ОСОБА_6 ЖЕП «Стимул-Сихів» надавало відповідачам послуги з централізованого теплопостачання, останні її споживали, від її отримання не відмовлялися, тобто між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надається ця послуга.

Також враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013 р., згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

В силу вимог ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, відсутність між сторонами письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення відповідачів від їх оплати, а тому вимога про стягнення із відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення є обґрунтованою.

Щодо строку позовної давності, на пропущення якого покликаються відповідачі, то відповідно до цивільного законодавства позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст.256, 257 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, відповідачі протягом 2008-2014 р.р. періодично сплачували за дані послуги, чим визнавали борг, зокрема окремі платежі перевищували суму щомісячного нарахування плати за вказаний вид послуг, а тому в силу ст.264 ЦК України строк позовної давності не є пропущеним.

Крім цього, судом встановлено, що за заявою ОСОБА_6 „ЖЕП „Стимул-Сихів судом протягом 2009-2015 років видавалися судові накази про стягнення заборгованості з відповідачів, що також свідчить про переривання позовної давності. Разом з тим, ухвала суду про залишення позову без розгляду в силу ст.265 ЦК України не перериває строку позовної давності (а.с.14, 34, 35, 36, 37).

Таким чином, обов'язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону, і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості, доводи відповідачів в заперечення позову всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України не доведені. Тому суд прийшов до висновку, що відповідачі заборгували позивачу за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 4248,44 грн., а відтак позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України, враховуючи розяснення, надані у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 р. з наступними змінами, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 60,90 грн. судового збору з кожного.

На підставі статей 204, 205, 256, 257, 261, 264 ЦК України, статті 67, 162 ЖК України, статей 1, 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 р. №45) та керуючись статтями 10, 57-60, 88, 208, 212-216, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Житлово-експлуатаційне підприємство „Стимул-Сихів до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Житлово-експлуатаційне підприємство „Стимул-Сихів заборгованість за надані послуги центрального опалення у розмірі 4248 (чотири тисячі двісті сорок вісім) гривень 44 (сорок чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Житлово-експлуатаційне підприємство „Стимул-Сихів судові витрати, понесені у зв'язку з сплатою судового збору, у розмірі 243, 60 грн., а саме, по 60,90 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.