Справа № 653/2958/15-ц
Провадження № 2/653/927/15
"24" грудня 2015 р. м. Генічеськ
Генічеський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Крапівіна О.П.
при секретарі Пшеничній В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на цей житловий будинок,
02 квітня 2014 року ОСОБА_2 отримала у Генічеській нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину майна ОСОБА_3, яке складається з 63/100 часток житлового будинку, з господарчими та побутовими спорудами і будівлями, яке знаходиться в смт. Партизани, вул. Миру, буд. №2 Генічеського району Херсонської області, а решта 37/100 частки належала їй на підставі договору дарування. Саме у цей день, коли ОСОБА_2 отримала права власності на 1/1 частку вище вказаного будинку, вона мені передала правовстановлюючі документи та сам житловий будинок.
Тому, позивач вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку між нею та ОСОБА_2 відбувся 02.04.2014 року, бо вони виконали всі істотні умови цього правочину, та відповідач передала житловий будинок з правовстановлюючими документами, а позивач сплатила їй кошти за куплений дім, от же всі умови цього правочину, на думку позивача, виконані сторонами, проте відповідачка категорично відмовляється йти до нотаріуса та оформити цей правочин за вимогами закону.
На підставі викладених обставин, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташований: вул. Миру, 2. смт. Партизани, Генічеського району, Херсонської області, укладений 02 квітня 2014 року між «Продавцем» ОСОБА_2 та «Покупцем» ОСОБА_1.
Визнати право власності ОСОБА_1 на житловий будинок літ. А-1, згальною площею 66,9 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м. з господарськими та побутовими спорудами і будівлями: сіни «а», сараї «Б,В», вбиральня «Е», споруди № 1,2,3, розташовані за адресою: Херсонська область, Генічеський район, смт. Партизани, вулиця Миру, будинок 2.
В судовому засіданні позивачка булі відсутня. Про час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні був присутній. Просив задовольнити позовну заяву, підтвердив викладені у заяві вимоги.Пояснив, що згідно довідки сільської ради відповідач виїхала до Росії на постійне місце проживання, укласти угоду нотаріально неможливо.
Відповідачка була відсутня в судовому засіданні. Про час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином через засоби масової інформації.
Керуючись ст.169 ЦПК України, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти:
- Згідно договору дарування, серія ААР №069647 від 09.02.1999 р. ОСОБА_3 подарувала частку 37/100 жилого будинку, який знаходиться за адресою смт. Партзани, вул.. Мира, №2 на користь ОСОБА_1 ОСОБА_2
- Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області ОСОБА_5 по спадковій справі № 619/06, зареєстроване за реєстраційним номером 1-364 спадкоємцем 63/100 часток житлового будинку, з господарчими та побутовими спорудами і будівлями, який знаходиться в смт. Партизани, вул. Миру, буд. №2 Генічеського району Херсонської області є ОСОБА_2.
- Відповідно до розписки від 21.03.2014 року, ОСОБА_2 взяла борг у ОСОБА_1 кошти у сумі 30 тисяч (тридцять тисяч) з обовязком повернути їх до 31.09.2014 року. У випадку, якщо кошти не будуть повернуті передає жилой будинок в смт. Партзани, вул.. Мира, №2 на користь ОСОБА_1
-Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.04.2014 року, спадкова справа 41088278, спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_2.
-Згідно довідки, виданою Партизанською селищною радою від 30.11.2015 року за № 1194, громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на теперішній час в смт. Партизани не мешкає. У 2014 році виїхала на постійне проживання до Росії.
-Також судом досліджений технічний паспорт на будинок за адресою: смт. Партзани, вул.Мира, №2, Генічеського району Херсонської області та домова книга.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Приписами ч.1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Відповідно до ст. 657 ЦК України - Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
У відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі, а саме: право власності на нерухоме майно.
Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом.
Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Як, вбачається з наявних в справі матеріалів та встановлених в судовому засіданні фактів, між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було досягнуто домовленості про передачу житлового будинку, належного відповідачу на праві спадкоємця за законом.
На підставі цієї домовленості відповідач отримала кошти в розмірі 30 (тридцяти) тисяч у борг та із зобовязанням, що у разі неповернення коштів вона передасть на користь позивача житловий будинок.
Із позову та пояснень представника позивача вбачається, що 02.04.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, бо позивачці було передано житловий будинок з правовстановлюючими документами, а відповідачу були сплачені кошти.
Таким чином, сторони при укладенні між собою договору купівлі - продажу житлового будинку не дотрималися приписів ч.1 ст. 209, ст. 640, ст. 657 ЦК України про необхідність укладення договору купівлі - продажу в установленій письмовій формі і його нотаріального посвідчення, державної реєстрації.
Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсним правочином, є якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.
У звязку з недодержанням вимог закону пор нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.
Враховуючи імперативний характер норми ст. 657 ЦК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не могли відступити від положень цієї статті про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу будинку, оскільки про це прямо вказано в цій нормі ЦК України.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на цей житловий будинок залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набуває законної сили після закінчення строк подання заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя: ОСОБА_6