Справа № 301/477/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представників сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кушницької сільської ради Іршавського району та ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження її меж із суміжним землекористувачем,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до Кушницької сільської ради Іршавського району та ОСОБА_2 про визнання за ним права на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,15 га, що розташована за адресою: с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, Іршавського району, без підписання акту погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами №23 по вул. Шкільній в с. Кушниця, Іршавського району, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Кушницької сільської ради №54 від 18.05.2004 року. Право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 зареєстровано в КП «Іршавське БТІ» 09.07.2004 року за №6480292.

Рішенням двадцять першої сесії шостого скликання Кушницької сільської ради від 07.10.2014 року ОСОБА_1, мешканцю с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Кушниця, вул. Шкільна, 23.

На замовлення позивача виготовлено технічну документацію на вказану земельну ділянку.

Після отримання технічної документації ОСОБА_1 звернувся до суміжних землекористувачів з приводу підписання акту погодження меж земельної ділянки. Однак, ОСОБА_2 відмовилась від підписання вказаного документа, у звязку з чим позивач був змушений звернутись до комісії з питань агропромислового комплексу, земельної реформи, екології, використання природних ресурсів Кушницької сільської ради щодо погодження встановленої в натурі межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідачки.

Згідно акту засідання комісії від 02.10.2014 року та протоколу засідання від 26.01.2015 року позивачу рекомендовано дійти спільної згоди з суміжним землекористувачем ОСОБА_2, а у разі не погодження межі суміжним землекористувачем, для вирішення спору - звернутись до суду.

Між земельними ділянками позивача та відповідачки ОСОБА_2 знаходиться огорожа, яка збудована у 1975 році і слугує фактичною межею між земельними ділянками. До цього часу жодних претензій з приводу розміщення огорожі від відповідачки не надходило, і при виготовленні технічної документації із землеустрою не було порушено жодних її прав.

Позивач вважає, що відмова ОСОБА_2 від підписання акту погодження меж земельної ділянки та акту прийому-передачі межових знаків на зберігання є безпідставною та такою, що позбавляє його можливості реалізувати право на приватизацію земельної ділянки, що перебуває у його користуванні.

Згідно плану забудови земельної ділянки по вул. Новій (зараз Шкільна, 23) в с. Кушниця, який був виданий 1969 року на імя батька позивача, ширина земельної ділянки становила 18,8 м. Згідно технічної документації на даний час ширина земельної ділянки становить 16,31 м та 15,26 м, тому межі земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 жодним чином не порушено.

Просив суд, визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,15 га, за адресою: с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, Іршавського району, без підписання акту погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2, мешканкою с. Кушниця, вул. Шкільна, 25, Іршавського району.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що будинок в с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, збудований ним у 1972 році, а у 1975 році він з дружиною поселився в будинку. З тих пір він проживає за вказаною адресою та саме з 1975 року існує тверда межа земельної ділянкики у виді огорожі по всьому периметру ділянки. Право власності на будинок ним оформлено та зареєстровано у 2004 році. У 2014 році він звернувся у сільраду з заявою про приватизацію земельної ділянки, виготовив технічну документацію, однак, відповідачка відмовляється підписувати акт погодження меж, ствердужючи, що він захопив її ділянку. Дане твердження вважав безпідставним, оскільки ніколи ніякого межового спору з сусідами, у тому числі, з батьком відповідачки, правонаступником якого є ОСОБА_2, у нього не було. Огорожа з 1975 року, у тому числі, і в спірній частині земельної ділянки, стоїть на тому самому місці. Без підпису відповідачки на акті погодження меж сільська рада відмовляється затверджувати технічну документацію, посилаючись на наявність спору з ОСОБА_2, що перешкоджає позивачу приватизувати земельну ділянку, якою користується з 1972 року.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала і пояснила, що згідно плану забудови земельної ділянки, що був виданий батькові позивача у 1969 році, ширина земельної ділянки становила 18,8 м, а на даний час, вона становить 16,31 м та 15,26 м, тобто ділянка звузилася. Враховуючи наведене, твердження відповідача про захоплення її земельної ділянки позивачем є безпідставні. Позивач оформив право власності на будинок у 2004 році, тоді ж був виготовлений технічний паспорт на будинок, який містить схематичний план забудови земельної ділянки. З даного плану вбачається, що межі земельної ділянки не є рівними, а містять виступи. Дані межі склалися між сусідами історично, земельні ділянки роками використовувалися сусідами в існуючих межах та ніякого межового спору між сусідами ніколи не було. Про те, що межі земельної ділянки в с. Кушниця, вул. Шкільна, 25 (ОСОБА_2) також містять виступи, підтверджується технічною документацією на будинок відповідача від 2004 року, яка також містить схематичний план земельної ділянки. У 2004 році житловий будинок ще належав батькові відповідача, з яким ніяких межових спорів у позивача не було. Відповідачка стала власником житлового будинку тільки 30.12.2004 року внаслідок укладення договору дарування, тому до неї перейшло право користування земельною ділянкою у тому розмірі і на тих умовах, які мав попередній власник. Тому твердження відповідачки про те, що межі земельної ділянки повинні бути прямими без виступів є безпідставними. Відповідачка також не має доказів виділення їй у власність земельної ділянки розміром 0,1 га, які вона бажає приватизувати. ЇЇ батькові була виділена земельна ділянка для забудови розміром 0,04 га., тому твердження відповідачки про захоплення її земельної ділянки позивачем є безпідстаним. ОСОБА_4 земельної ділянки ОСОБА_2 жодним чином не порушено та підстав для відмови в підписанні акту погодження меж земельної ділянки позивача не має. Просила позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що батько відповідачки дозволив позивачу будувати свій будинок на межі земельної ділянки, без відповідного відступу, щоб не звужувати подвір'я позивача. ОСОБА_4 земельних ділянок були прямими, без виступів. У 1975 році огорожі по всьому периметру не було, огорожа була поставлена позивачем приблизно у 1987 році самовільно. З тих пір батько відповідача систематично писав заяви та скарги про самовільне захоплення земельної ділянки, але ніякого реагування від відповідних органів не було. Скарги в сільраду писалися у 2004 році, у 2005 році, у 2009 році, у 2012 році. В суд ні відповідачка, ні її батько колишній власник будинку не зверталися. У 2004 році, коли до неї перейшло право власності на будинок, межа земельної ділянки з ОСОБА_5 була майже прямою, був невеликий виступ в районі літньої кухні позивача в бік ділянки відповідачки, але не такої ширини. У 2009 році позивач збудував на земельній ділянці відповідача курник та поставив нову огорожу, захопивши частину земельної ділянки відповідачки. Звернення відповідачки у сільраду позитивних результатів не дали. У 2009 році відповідачка звернулася до сільради за дозволом на приватизацію земельної ділянки у розмірі 0,1 га, але не може виготовити технічну документацію, оскільки позивач захопив частину її земельної ділянки. У 2014 році позивач знову переніс свою огорожу вглибину земельної ділянки відповідачки, тому межа ділянки має виступ в бік ділянки ОСОБА_2 шириною 2,7 м. Просила відмовити в позові.

Представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та пояснила, що у 1960 році батькові відповідача було виділено земельну ділянку для забудови. У 2004 році право власності на будинок за договором дарування перейшло до відповідачки ОСОБА_2 Рішенням Кушницької сільради від 15.05.2009 року відповідачу надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки для обслуговування будинку. Рішенням Кушницької сільради від 15.11.2012 року відповідачу надано дозвіл на розроблення технічної документації на земельну ділянку площею 0,07 га, а 09.04.2013 року - дозвіл на розроблення технічної документації на земельну ділянку площею 0,1 га. У 2013 році відповідачка виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак, позивач відмовився погоджувати межі земельної ділянки. Позивач самовільно захопив частину земельної ділянки відповідачки, поставивши на її земельній ділянці курник та огорожу. За зверненням відповідача сільська рада зобов'язала ОСОБА_5 знести курник та звільнити земельну ділянку відповідача. Позивач курник зніс, але огорожу не переставив та земельну ділянку не звільнив. З часу виділення земельних ділянок всі межі були прямими, без яких-небудь виступів. Позивач протягом багатьох років захоплював сусідню земельну ділянку. Як колишній власник ділянки, так і відповідачка неодноразово зверталися до сільської ради з скаргами на дії позивача, однак, позивач самовільно захоплену земельну ділянку відповідача не звільняє.

Представник Кушницької сільської ради Іршавського району в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив ( а.с.132).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вони з чоловіком розпочали будівництво будинку у 1972 році, у 1975 році вселилися в будинок. ОСОБА_6 земельних ділянок вже існували, оскільки власники сусідніх ділянок побудували свої будинки раніше. Існувала і спірна огорожа, яка стояла на тому самому місці, що і тепер. Це батько відповідачки, збудувавшись раніше, захопив частину земельної ділянки позивача, тому зникла пряма межа і виник виступ. Приблизно у 1990 році батько відповідачки писав скарги з приводу захоплення земельної ділянки, однак, земельна комісія ніяких порушень не виявила. У 2004 році позивач оформив право власності на будинок, в технічному паспорті на схематичному плані зображена межа ділянки і спірний виступ. У 2009 році курник позивач збудував на власній земельній ділянці, огорожу в бік земельної ділянки відповідачки не переносив. У 2014 році відповідачка самовільно знесла огорожу позивача, знищивши межові знаки, що стало причиною порушення кримінальної справи. Після знесення відповідачкою огорожі, позивач поставив нову огорожу на тому самому місці.

Свідок ОСОБА_8 в суді показала, що позивач з дружиною збудували будинок на батьківській землі. З часу зведення будинку існувала огорожа по всьому периметру, яка нікуди не пересувалася. Між сусідами ніколи не було межових спорів. Свідок часто приходила до позивача, оскільки є його тіткою.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що проживає по сусідству зі сторонами протягом 50 років. Тоді ще будинку позивача не існувало, а будинок відповідачки вже був збудований. ОСОБА_6 всіх земельних ділянок були прямими. Згодом ОСОБА_5 загородив свою земельну ділянку захопивши частину земельної ділянки відповідачки, тому межа ділянки з 2009 року має виступ, якого раніше не було. До 2009 року огорожа між ділянками сторін була з сітки, яка проходила по лінії будинку. У 2014 році позивач поставив бетонні стовпи та нову огорожу.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що проживає по сусідству із сторонами з 1981 року. Був знайомий з батьком відповідачки, до якого інколи проходив, щоб допомогти по господарству. ОСОБА_6 між земельними ділянками була прямою, огорожа була поставлена по лінії будинку позивача, ніякого виступу не було. Спір між сторонами з приводу межі розпочався у 2008 році. У 2009 році відповідачка зверталася у сільраду з приводу будівництва позивачем на її земельній ділянці курятника та загородження ділянки огорожею. Земельна діляка позивача зменшилася, оскільки частину земельної ділянки позивача захопив сусід з другого боку.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що її земельна ділянка межує з ділянкою відповідачки. Проживає вона по сусідству біля 9 років, тоді ще жив баько відповідачки. Курятник позивач збудував у 2008-2009 роках, після смерті батька відповідачки, на земельній ділянці ОСОБА_2 До тих пір між земельними ділянками сторін була огорожа з сітки, але проходила вона на відстані біля 50 см від лінії будинку ОСОБА_5, тепер вона проходить далі. Огорожу позивач переніс в бік земельної ділянки ОСОБА_2 у жовтні 2014 року: курятник він зніс, а огорожу поставив.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що він є шурином позивача, також був членом земельної комісії сільради. У 1981 році позивач штукатурив будинок, розпочали з задньої стіни будинку з боку сусідки ОСОБА_2 ОСОБА_6 між земельними ділянками сторін не була прямою, існував виступ в бік ділянки відповідачки. Огорожа проходила на відстані приблизно 1.5-1.7 м від лінії будинку ОСОБА_5 У 2009 році позивач збудував за своєю огорожею на власній ділянці кролятник, огорожу він не пересував, на тому місці знаходиться огорожа і тепер.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що як працівник бюро технічної інвентаризації у 2004 році виготовляв по факту технічну документацію як на будинок позивача, так і на будинок відповідачки. Складав він і схему земельних ділянок сторін. Огорожа між земельними ділянками сторін за будинком позивача проходила на відстані не менше 2 м від лінії будинку ОСОБА_5 У 2012 році він повторно проводив заміри для виготовлення техдокументації на будинок ОСОБА_2, огорожа між земельними ділянками стояла на тому ж місці.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що будучи зятем позивача, проживав в будинку с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, з 1994 року по 1998 рік. ОСОБА_6 між земельними ділянками сторін проходила там же, де і сьогодні. Огорожа проходила на відстані біля 2 м від літньої кухні позивача. Стояли бетонні стовпи та дротяна огорожа. На даний час на тих же стовпах поставлена нова огорожа. Межових спорів з попереднім власником сусіднього будинку у позивача не було, спори почалися тільки з відповідачкою.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що проживає в с. Кушниця з 1975 року. Його сестра проживала по сусідству з ОСОБА_5, їх земельні ділянки межували. Будинок позивача розташований між ділянками ОСОБА_2 та його сестри. У 1975 році вже стояла огорожа по всьому периметру ділянки позивача. ОСОБА_6 земельних ділянок прямими не були, завжди був виступ. Нічого не помінялося і на даний час. Спорів між колишніми власниками земельних ділянок не було. Якою була ширина земельної ділянки позивача, не знає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 14 Конституції України та ст. ст. 1, 2 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, Іршавського району, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Кушницької сільської ради №54 від 18.05.2004 року (а.с. 6). Право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 зареєстровано в КП «Іршавське БТІ» 09.07.2004 року за №6480292 (а.с. 6 на звороті).

Згідно ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В 1969 році було виготовлено на імя батька позивача ОСОБА_5, план забудови земельної ділянки в с. Кушниця, вул. Нова (зараз вул. Шкільна, 23), з якого вбачається, що ширина вказаної земельної ділянки становить 18,8 м. (а.с. 11).

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України.

01.10.2014 року позивач звернувся до Кушницької сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 7 на звороті).

Рішенням двадцять першої сесії шостого скликання Кушницької сільської ради від 07.10.2014 року ОСОБА_1, мешканцю с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Кушниця, вул. Шкільна, 23 (а.с.7).

На замовлення позивача виготовлено технічну документацію на вказану земельну ділянку.

Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 року (далі - Інструкція) передбачено порядок встановлення меж земельних ділянок.

Відповідно до п.3.8 Інструкції, межові знаки не встановлюються на бажання власника (користувача) у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо).

Погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є складовою кадастрової зйомки, що у відповідності до ч.1 ст.198 ЗК України є комплексом робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Після виготовлення технічної документації ОСОБА_1 звернувся до суміжних землекористувачів з приводу підписання акту погодження меж земельної ділянки, однак відповідачка ОСОБА_2 як суміжний землекористувач відмовилася від підпису вказаного документа.

Позивач звертався до земельної комісії Кушницької сільської ради щодо погодження встановленої в натурі межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідачки.

Актом від 02.10.2014 року та протоколом засідання комісії з питань агропромислового комплексу, земельної реформи, екології, використання природних ресурсів Кушницької сільської ради від 26.01.2015 року встановлено факт наявності спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо меж належних їм ділянок та рекомендовано вирішити питання в судовому порядку (а.с. 9, 10).

У судовому засіданні встановлено, що батькові відповідачки ОСОБА_16 рішенням загальних зборів колгоспу «Заря комунізму» виділено для забудови земельну ділянку площею 0,04 га ( а.с. 51).

Відповідачка набула право власності на будинок, що розташований в с. Кушниця, вул. Шкільна, №25, на підставі договору дарування від 30.12.2004 року.

Згідно із ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, до відповідачки перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений будинок, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Доказів виділення відповідачу або її батькові земельної ділянки у більшому розмірі ніж 0,04 га, суду не надано. Рішення сільради про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в с. Кушниця, вул. Шкільна, №25, площею спочатку 0,07 га, а потім 0,1 га такими доказами не є, оскільки не є рішеннями про передачу земельної ділянки в користування. Крім того, не зрозуміло, за рахунок яких земельних ділянок мала розширюватися земельна ділянка ОСОБА_2, адже земельні ділянки сусідів вже були давно сформовані і від сусідів земельні ділянки не вилучалися ( а.с. 56, 57).

Відповідачка відмовляється підписувати акт погодження межі земельної ділянки ОСОБА_5, стверджуючи, що позивач самовільно захопив частину належної їй земельної ділянки, пересунувши огорожу в бік земельної ділянки відповідачки. Вона також стверджує, що межі між земельними ділянками сторін проходили по прямій лінії і ніякого виступу раніше не було. Як доказ подала копію технічного паспорту на житловий будинок в с. Кушниця, вул. Комсомольська, №25, виданий на імя ОСОБА_16, де на схематичному плані межі земельної ділянки вказані як прямі лінії (а.с.140-141).

Однак, згідно матеріалів інвентарних справ від 2004 року на домоволоніння, що розташовані в с. Кушниця, вул. Шкільна, №23 та №25 (надані з БТІ на запит суду та оглянуті в судовому засіданні), що містять схематичні плани забудови обох земельних ділянок, межі земельних ділянок не були прямими, а мали виступи. Розміри даних виступів не зазначено, оскільки проводилися заміри будинків, а не меж земельних ділянок.

Покази свідків щодо відстані проходження огорожі між земельними ділянками по відношенню до будинку позивача (біля 2 метрів) носять оціночний характер, оскільки ніяких замірів свідки не проводили, визначали лінію проходження межі візуально. Однак, наявність спірного виступу на межі між земельними ділянками сторін, яка існувала завдовго до переходу права власності на будинок до відповідача, свідки підтвердили.

Ніяких межових спорів між колишніми власниками ділянок не було. Не виникало межових спорів і між сторонами до 2009 року, коли між сторонами виникли неприязні відносини.

Відповідачка посилалася на існування між сторонами межового спору протягом багатьох років, на неодноразові звернення в сільраду з приводу самовільного захоплення позивачем її земельної ділянки, на численні акти земельних комісій, в яких зафіксовано порушення вимог земельного законодавства з боку позивача та захоплення ним земельної ділянки, однак, довести дані обставини належними і допустимими доказами не могла.

Акт земельної комісії Кушницької сільради від 05.08.2013 року таким доказом не є, оскільки не містить встановлення факту самовільного захоплення ОСОБА_5 земельної ділянки, що належить ОСОБА_2, а тільки констатує факт існування між сторонами спору з приводу зазначеної на плані земельної ділянки (а.с. 58-59).

Із копії схеми розміщення земельної ділянки та копії акту погодження меж земельної ділянки ОСОБА_5 із суміжними землевласниками та землекористувачами від 14.11.2014 року вбачається, що ширина земельної ділянки позивача становить 16,31 м та 15,26 м (а.с. 8). У той же час, згідно плану забудови земельної ділянки в с. Кушниця, вул. Нова (зараз вул. Шкільна, 23), що виготовлявся у 1969 році на імя батька позивача ОСОБА_5, ширина наданої для забудови земельної ділянки становила 18,8 м (а.с. 11).

Отже, земельна ділянка позивача звузилася, а не розширилася за рахунок суміжної земельної ділянки, як це стверджує відповідачка.

Згідно ч.1 ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Отже, позивач відповідно до вимог ст.118, 120, 152 ЗК України має право на передачу йому у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідачка ОСОБА_2 не довела порушення своїх прав позивачем ОСОБА_1 та самовільного захоплення ним земельної ділянки відповідача, що було б підставою для відмови в погодженні меж земельної ділянки суміжним землекористувачем.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 106, 118, 120, 152 Земельного кодексу України, ст. 377 ч.1 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,15 га, за адресою: с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, Іршавського району, без підписання акту погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2, мешканкою с. Кушниця, вул. Шкільна, 25, Іршавського району.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час прголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських