АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1682/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43, 44 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ТОВ «ЖЕК Будівельник», ОСОБА_6 про визнання недійсним ордеру та виселення без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив визнати недійсним ордер, виданий 15.08.2012 на імя ОСОБА_6 на кімнату №3а в гуртожитку по вул. Р. Люксембург, 208 у м. Черкаси, та виселити ОСОБА_6 із цієї кімнати, мотивуючи про те, що 10.03.2011 йому видано ордер на заселення до спірної кімнати, яка підлягала заселенню після здійснення в ній ремонтних робіт та вивезення речей, які належать ТОВ «ЖЕК Будівельник», з чим погодилась адміністрація гуртожитку. Заочним рішенням Соснівського районного м. Черкаси від 26.04.2012 ОСОБА_7 визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у вказаній кімнаті, однак рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10.07.2013 указане рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За період оскарження рішень судів до спірної кімнати був вселений відповідач ОСОБА_6, якому 15.08.2012 видано відповідний ордер. На звернення позивача про вселення зі спірної кімнати відповідач відмовив та запропонував ліжко-місце та реєстрацію в кімнаті №149 в гуртожитку, вказавши, що теперішній користувач кімнати відмовляється виселятись із кімнати, тому ТОВ «ЖЕК Будівельник» не має правових підстав для його виселення.

Зазначені обставини стали фактичними підставами для звернення з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.10.2013 позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апелянт указує на те, що ним після одержання оспореного ордеру за власні кошти проведено перепланування та ремонт житлових приміщень, на що витрачено близько 60000,00 грн. При цьому згідно листа ТОВ «ЖЕК Будівельник» від 17.12.2012 №153 до КП «ЧООБТІ» після перепланування ОСОБА_6 приміщень він користується житловими кімнатами, площами 7,2 кв. м. і 9,0 кв. м. Цим листом ТОВ просило БТІ внести зміни у інвентарну справу щодо квартири №3а. 24.12.2012 КП «ЧООБТІ» виготовлено план житлового приміщення квартири №3а в гуртожитку по вул. Рози Люксембург, 208 у м. Черкаси.

У звязку з викладеним у випадку якщо спірне приміщення буде передано позивачу він отримає зовсім інше приміщення, ніж те, що перебувало в його користуванні.

Крім того, апелянт вважає, що правових підстав для його виселення без надання іншого житлового приміщення немає, чого суд першої інстанції не врахував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач був незаконно позбавлений житла, що встановлено судовим рішенням, отже його право має бути відновлено шляхом визнання ордера на це житло недійсним та виселення особи, яку вселено у спірне житло.

Однак у даній справі погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

За змістом положень ст. 132 ЖК України, п. п. 40, 42, 44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють також у разі знесення будинку чи переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. Громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Громадяни можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення також на підставах, передбачених частиною першою статті 116 Житлового кодексу Української РСР.

Отже, чинним житловим законодавством України чітко передбачені випадки, в яких особу може бути виселено з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та приймаючи рішення по виселення ОСОБА_6 з гуртожитку без надання іншого житла керувався вимогами ст.117 ЖК України, згідно до яких у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, такі особи підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Зазначених вимог закону та обставин справи при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував. При цьому, суд не вказав у рішенні які саме дії ОСОБА_6 по отриманню ним ордера на спірне приміщення є неправомірними, через які ордер визнається недійсним, а його самого має бути виселено з гуртожитку без надання іншого житла.

При розгляді даного спору по суті слід виходити за наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 10.03.2011 ТОВ «ЖЕК Будівельник» видано ордер №3 на право заселення в кімнату №3а гуртожитку по вул. Р. Люксембург, 208 у м. Черкаси (а.с. 5).

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.04.2013 задоволено позов ТОВ «ЖЕК Будівельник» до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10.07.2013, яке набрало законної сили, скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.04.2013 та відмовлено в задоволенні позову.

При цьому вищевказаними рішеннями судів встановлено, що житловий будинок по вул. Рози Люксембург, 208 у м. Черкаси має статус гуртожитку для одиноких громадян та перебуває на балансі ТОВ «ЖЕК Будівельник». Громадяни мають право на користування житловою площею в даному гуртожитку, яка не може бути меншою, ніж 6 кв.м. на одну особу(ліжко-місце).

Надана ОСОБА_7 квартира була після пожежі, яка сталася 21.01.2011. В квартирі було пошкоджено стіни, електропроводку та інше, все було в сажі, в антисанітарному стані, залишались речі попередніх мешканців, меблі позивача, і жити тут відразу було неможливо.

15.08.2012 ОСОБА_6 відповідачем ТОВ «ЖЕК Будівельник» видано ордер серія О № 16 на право заселення в кімнату №3а по вул. Р. Люксембург у м. Черкаси спірний ордер (а.с. 6).

Відповідно до листа ТОВ «ЖЕК Будівельник» від 17.12.2012 №153 до КП «ЧООБТІ» після перепланування ОСОБА_6 приміщень він користується житловими кімнатами, площами 7,2 кв. м. і 9,0 кв. м. Цим листом ТОВ просило БТІ внести зміни у інвентарну справу щодо квартири №3а. 24.12.2012 КП «ЧООБТІ» виготовлено план житлового приміщення квартири №3а в гуртожитку по вул. Рози Люксембург, 208 у м. Черкаси.

Згідно плану житлового приміщення спірної квартири 3а по вул. Рози Люксембург, 208 у м. Черкаси (а.с.58) приміщення службового користування переобладнано під житлові приміщення.

Указані фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дослідивши надану представником відповідача ТОВ «ЖЕК Будівельник» технічну документацію по гуртожитку, колегія суддів встановила, що до проведення ОСОБА_6 перепланування спірне приміщення рахувалось як медичний ізолятор без присвоєння будь-якого порядкового номеру, тобто нежитловим, загальною площею 42,9 кв.м.

Після проведення в спірному приміщенні ремонтних робіт та переобладнання в житлове, загальна площа приміщення за № 3а залишилася незмінною : 42,9 кв.м., однак в ньому були облаштовані 3 житлові кімнати, загальною площею 32,2 кв.м.

З викладеного вбачається висновок про те, що відповідач ОСОБА_6 здійснив ремонт та перепланування спірного житла з приміщення медичного ізолятора, внаслідок чого вона стала придатною для проживання та їй надано статус житлового приміщення з присвоєнням номеру - 3а, що відбулося 24.12.2012 року, тобто після внесення змін БТІ в технічну документацію гуртожитку.

Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів констатує, що право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, закріплений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує звертатися їй до суду чи ні.

У даній справі позивач доводить про те, що для захисту його права щодо квартири №3а в гуртожитку по вул. Рози Люксембург, 208 у м. Черкаси належить ордер, виданий на вселення у цю квартиру відповідачу ОСОБА_6 визнати недійсним як отриманий внаслідок його неправомірних та виселити останнього з гуртожитку без надання іншого житла.

Однак позивачем ОСОБА_7 не зазначено, яким чином були порушені його права на житло , враховуючи ті обставини, що вказаний гуртожиток має статус гуртожитку для одиноких громадян, громадяни мають право на користування житловою площею в даному гуртожитку, яка не може бути меншою, ніж 6 кв.м. на одну особу(ліжко-місце), а загальна житлова площа в спірній кімнаті за № 3а становить 32,2 кв.м.

Таким чином, із встановлених у справі обставин слідує, що будь - яких неправомірних дій відповідач ОСОБА_6 по отриманню ним ордеру на спірне житло не вчиняв, відповідно підстав для його виселення без надання іншого житла немає, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_7

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.10.2013 слід скасувати у звязку з невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості рішення суду, що передбачено ст. 213 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ТОВ «ЖЕК Будівельник», ОСОБА_6 про визнання недійсним ордеру та виселення без надання іншого жилого приміщення, скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ТОВ «ЖЕК Будівельник», ОСОБА_6 про визнання недійсним ордеру та виселення без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :