Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., СавченкоВ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвестбуд» про повернення коштів, за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвестбуд» (далі - ТОВ «Люксінвестбуд») до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 21 листопада 2013 року у цивільній справі за його позовом до ТОВ «Люксінвестбуд» про визнання недійсним договору купівлі-продажу сторони уклали мирову угоду про передачу йому у власність квартири АДРЕСА_1 вартістю 570 200 грн в строк до 12 грудня 2013 року. На виконання мирової угоди він передав відповідачу 22 200 грн, однак мирова угода відповідачем не виконана, квартира йому не передана, грошові кошти залишаються у відповідача. Посилаючись на зазначене, просив суд стягнути з відповідача 22 200 грн як набуті без достатньої правової підстави.

У січні 2015 року ТОВ «Люксінвестбуд» пред'явило зустрічний позов, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 жовтня 2007 року відповідно до договору купівлі-продажу ТОВ «Люксінвестбуд» придбало у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 за ціною 572 200 грн. Кошти йому були виплачені в повному обсязі та жодних претензій з боку ОСОБА_3 на той час не було. Крім цього, у 2007 році товариством у вказаному будинку було придбано ряд інших квартир з метою реалізації бізнес-проекту з будівництва в м. Івано-Франківську групи багатоповерхових житлових будинків з вбудованими закладами громадського призначення в межах кварталу АДРЕСА_3, при умові знесення існуючих будинків відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 98 від 28 лютого 2006 року. З огляду на це, була розроблена робоча документація, за яку товариство сплатило кошти в сумі 300 339 грн 15 коп. Своїми навмисними діями, які виразились у не виселенні з проданої квартири, що призвело до неможливості знесення будинку № 48-А, ОСОБА_3 завдав товариству істотної шкоди, оскільки через це товариство не змогло реалізувати свій бізнес-проект з будівництва багатоквартирних житлових будинків. Зазначені дії відповідача призвели до того, що товариство змушене було заморозити розпочатий проект, а згодом і відмовитись він нього, внаслідок чого були втрачені значні кошти, які були інвестовані у цей проект і використані для придбання квартир для відселення інших осіб, що проживали в будинках, які підлягали знесенню. Лише 27 жовтня 2014 року ОСОБА_3 виселено із незаконно займаної квартири. Така поведінка позивача призвела до того, що товариство було змушене продати в 2013 році придбані в 2007 році квартири, які за цей період майже зробились непридатними для проживання, за дуже низькими цінами, зазнавши при цьому значних матеріальних збитків. Загальна сума отриманих коштів від продажу квартир становить 296 900 грн, тоді як на їх придбання було витрачено 849 160 грн. Крім цього, ОСОБА_3 завдав товариству матеріальної шкоди у вигляді втраченої вигоди, яку воно могло отримувати, здаючи дану квартиру в найм, взявши мінімальну вартість найму за 83 місяці (за час незаконного проживання ОСОБА_3 в даній квартирі) - у сумі 124 500 грн. З огляду на зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 977 099 грн 15 коп. матеріальної шкоди і судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківської області від 02 червня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Люксінвестбуд» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 22 200 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ТОВ «Люксінвестбуд» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Люксінвестбуд» майнову шкоду у розмірі 300 339 грн 15 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення зустрічного позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи зустрічний позов та ухвалюючи рішення про стягнення 300 339 грн 15 коп на відшкодування збитків, суд першої інстанції виходив із того, що через винні дії ОСОБА_3 позивач не зміг реалізувати проект «Група багатоповерхових житлових будинків з вбудованими закладами громадського призначення в межах кварталу АДРЕСА_3 у м. Івано-Франківську», відмовившись від його реалізації, внаслідок чого товариству завдано шкоду у вигляді понесення витрат на розроблення робочої документації.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що відповідачем не доведено, що його дії були правомірними.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що з метою реалізації бізнес-проекту з будівництва в м. Івано-Франківську групи багатоповерхових житлових будинків з вбудованими закладами громадського призначення в межах кварталу АДРЕСА_3, ТОВ «Люксінвестбуд» придбало у будинку АДРЕСА_1 декілька квартир, серед яких згідно договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2007 року придбало у ОСОБА_3 квартиру № 4 (а.с. 25-28, 118).

На замовлення ТОВ «Люксінвестбуд» приватним підприємством «А+Б» було розроблено робочу документацію «Група багатоповерхових житлових будинків з вбудованими закладами громадського призначення в межах кварталу АДРЕСА_3», за яку ТОВ «Люксінвестбуд» сплатило кошти в сумі 300 339 грн 15 коп. (а.с.42-51).

Відповідно до рішень виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 93 від 28 лютого 2006 року та № 628 від 26 грудня 2007 року ТОВ «Люксінвестбуд» надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт для будівництва групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими закладами громадського призначення в межах кварталу АДРЕСА_3, за умови знесення існуючих будинків з відселенням мешканців, знесення гаражів обласної податкової адміністрації та виконання комплексного благоустрою кварталу з влаштуванням внутрішньої пішохідної зони від АДРЕСА_3 (а.с.38, 41).

Згідно протоколу зборів учасників ТОВ «Люксінвестбуд» від 06 серпня 2013 року № 8 вирішено відмовитись від реалізації даного бізнес-проекту у зв'язку з неможливістю його втілення через незаконні дії ОСОБА_3, які виразились у безпідставному невиконанні умов договору купівлі-продажу квартири, його не виселенні з проданої квартири і, як наслідок, неможливості знесення будинку та початку будівництва. Вирішено розпочати продаж придбаних квартир.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно; не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин; не навів належних та допустимих доказів завдання позивачеві реальних збитків внаслідок дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та витратами ТОВ «Люксінвестбуд»; стягуючи з відповідача за зустрічним позовом суму, яку позивач сплатив за розробку робочої документації, суд не мотивував належним чином, чому ці витрати слід вважати збитками у розумінні статті 22 ЦК України, не уточнив правові підстави позову в цій частині та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України на допущені судом першої інстанції порушення вимог закону уваги не звернув; належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в частині задоволення зустрічного позову про стягнення витрат на розробку робочої документації із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову про стягнення витрат на розробку робочої документації скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін