04.09.2015 Справа № 756/9288/15-ц
Справа № 756/9288/15-ц
Провадження № 2/756/4688/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 вересня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

при секретарі - Алфьоровій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Тайм Фітнес» про розірвання договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «Прайм Тайм Фітнес» про розірвання договору та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2015 року між сторонами укладено договір про надання фізкультурно-спортивних послуг. Позивач зазначає, що укладений договір є таким, що не відповідає чинному законодавству, порушує права позивача як споживача послуг та підлягає розірванню з підстав, вказаних у ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Положення пунктів 5.3.4, 7.2, 2.4 договору є несправедливими та містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Крім того, позивач вказує, що 28 травня 2015 року нею було укладено договір з відповідачем та оплачено вартість комплексу послуг за акційною ціною. У червні 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення сплаченої суми грошових коштів, у зв'язку з тим, що за сімейними обставинами позивач змушена була переїхати до м. Чернігова, а тому не має можливості користуватися послугами спортивного клубу.

За таких обставин, позивач просить розірвати договір про надання фізкультурно-спортивних послуг від 28 травня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Прайм Тайм Фітнес», стягнути з відповідача на свою користь 2400 грн.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Зазначила, що послугами відповідача користувалася декілька років, претензій щодо якості наданих послуг у неї немає.

Відповідач у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

28 травня 2015 року між ТОВ «Прайм Тайм Фітнес» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фізкультурно-спортивних послуг, за умовами якого позивач зобов'язався сплатити вартість послуг, дотримуватися усіх умов договору та додатків до нього. Відповідач зобов'язався надати комплекс фізкультурно-спортивних послуг за адресою: м. Київ, вул. М.-Слобідська, буд. 1-а. пов. 2, в будні дні з 7 год. по 23 год., у вихідні з 9 год. до 22 год., протягом 12 місяців. Вартість комплексу послуг становить 2400 грн.

Відповідно до п. 2.4. договору кошти, сплачені клієнтом за комплекс послуг за акційною ціною, зазначені у даному договорі, не підлягають поверненню ні за яких умов.

За умовами п. 7.2. договору грошові кошти, сплачені клієнтом за цим договором, поверненню не підлягають. Якщо клієнт не відвідує клуб, не використовує свою клубну картку або використовує її не в повному обсязі внаслідок вагітності, відрядження, зміни місця проживання, хвороби та/або внаслідок будь-яких інших причин, строк дії клубної картки не змінюється, а дата закінчення строку її дії не переноситься.

У відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положеннями статті 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. (стаття 217 Цивільного кодексу України)

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Положеннями статті 18 Закону передбачено порядок визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; тощо.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір про надання фізкультурно-спортивних послуг. Договір укладений у письмовій формі, підписаний обома сторонами.

Даний правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Таке правило розповсюджується стосовно усіх умов укладеного договору.

Позивач в обґрунтування свої вимог посилається на те, що умови договору (п.п. 2.4, 5.3.4, 7.2) є несправедливими, оскільки містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Питання щодо визнання умови договору несправедливою в порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та як наслідок визнання такого договору недійсним повністю або в частині вирішується судом на підставі заявлених позовних вимог. Таких позовних вимог позивач не заявляла.

Крім того, за правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В порядку, передбаченому статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач має право розірвати договір та вимагати відшкодування шкоди лише у разі ненадання або неналежного надання послуг, якщо виконавець не приступив до надання таких у строк, обумовлений договором, тощо.

Судом встановлено, що претензії щодо якості наданих послуг у позивача відсутні. Також остання має змогу користуватися послугами, який надає відповідач, однак позбавлена такої можливості у зв'язку зі зміною свого місця проживання.

Відтак, підстави для розірвання договору про надання фізкультурно-спортивних послуг судом не встановлені.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, який за законом є правомірним на час розгляду справи, позивач не має право на повернення сплачених коштів у зв'язку із зміною місця проживання.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Тайм Фітнес» про розірвання договору та стягнення коштів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко