АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5466/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 646/7262/13-ц Журавель В.А.
Категорія: трудові Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Зазулинської Т.П.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Галушко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА :

08.08.2013 року позивач звернувсь до суду з позовом в якому , з урахуванням збільшення позовних вимог 15.01.2014 року, посилаючись на порушення відповідачем ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 116 КЗпП України щодо проведення виплат всіх сум, що належали йому при звільненні, просив стягнути з відповідача на його користь з 26.06.2012 року по 05.07.2013 року за 257 робочих днів середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 51541, 35 грн.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що з відповідачем знаходився у трудових правовідносинах та наказом в.о. директора ДП «ЛІКВО» від 26 червня 2012 року його було звільнено з роботи з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України .

Позивач зазначає, що при звільненні виплата всіх сум, що належали йому від підприємства , проведена не була та рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 січня 2013 року відповідача зобов»язано нарахувати йому додаткову допомогу відповідно до загального стажу роботи на підприємстві, яка передбачена при скороченні чисельності або штату працівників згідно до п.2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом та 05 липня 2013 року на виконання зазначеного рішення на його картковий рахунок були зараховані стягнені державним виконавцем з відповідача грошові кошти в розмірі 10216, 79 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.02.2014 року у задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2014 року вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення яким позовні вимоги позивача задоволені частково та з відповідача на його користь стягнуто 10 000,00 грн. середнього заробітну за час затримки розрахунку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року вказане рішення апеляційного суду Харківської області було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року зазначена ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасована , а справа направлена на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2014 року скасовано та вказана справа передана до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на те, що відповідач виконав покладені на нього рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 січня 2013 року зобов»язання та перерахував недоплачені позивачу грошові кошти, вважає позовні вимоги позивача безпідставними.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки ( т.2 а.с.93) та про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

За таких обставин, на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційного скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ст. 117 ЗКпП України до виниклих між сторонами правовідносин не застосовуються .

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач перебував з відповідачем у трудових правовідносинах та наказом в.о. директора ДП «ЛІКВО» від 26 червня 2012 року його було звільнено з роботи з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 січня 2013 року відповідача зобов»язано нарахувати йому додаткову допомогу відповідно до загального стажу роботи на підприємстві, яка передбачена при скороченні чисельності або штату працівників згідно до п.2.10 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом .

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.05.2013 року, виконавчий документ виданий Фрунзенським районним судом 10.04.2013 року виконано в повному обсязі . Грошові кошти стягнуто та перераховано на відповідні рахунки , відповідно до платіжного доручення № 1066 від 08.05.2013 року ( т.1 а.с.70).

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В правовій позиції, висловленій Верховним судом України в Постанові від 01 квітня 2015 року у даній справі №6-41 цс 15 зазначено, що за змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата сіх сум, що належить йому від підприємства, установи, проводиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних при звільненні працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа , організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій частині відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівник або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми. На яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах. Істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

У справі, яка переглядається, вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволені у повному обсязі. Отже підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у суду не було.

Згідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України вказане судове рішення Верховного Суду України , є обов»язковим для всіх судів України.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції від 05 лютого 2014 року підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам ( пункти 3 та 4 статті 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача , виходячи з наступного.

Відповідно до наданої відповідачем довідки за два останні місяця перед звільненням середньоденна заробітна плата позивача складала 200,55 грн. ( т.1 а.с.135).

Відповідно до платіжного доручення № 1066 від 08.05.2013 року (т.1 а.с.69) відповідач перерахував належні позивачу грошові кошти при звільненні розмірі 10216, 79 грн. на рахунки виконавчої служби, що свідчить про проведення ним з позивачем розрахунку 08 травня 2013 року.

За таких обставин , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена вище середньоденна заробітна плата за період з 26 червня 2012 року по 08 травня 2013 року за 219 робочих днів в розмірі 43920 грн. 45 коп. без врахування податків та інших обов»язкових платежів( 219 днів х 200,55 грн.) .

Крім того, оскільки позовні вимоги позивача, якого звільнено від сплати судового збору за подачу вказаного позову , підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь держави , у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» , частин 2 та 5 ст. 88 ЦПК України підляже стягненню судовий збір в розмірі 439, 21 грн. (1% від задоволених позовних вимог).

Керуючись ст. 303, пунктами 3 та 4 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», розташованої за адресою 61109, м.Харків, вул. Сінна, 32, , на користь ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер платина податку НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня 2012 року по 08 травня 2013 року в розмірі 43920 (сорок три тисячі дев»ятсот двадцять) грн. 45 коп. без врахування податків та інших обов»язкових платежів.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВ» нафтогазової промисловості «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», розташованої за адресою 61109, м.Харків, вул. Сінна, 32, на користь держави судовий збір в сумі 439, 21 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, судя:

Судді :