Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором від 26 січня 2008 року про надання кредиту в розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, унаслідок чого виникла заборгованість в сумі 22 799 грн 76 коп., яка підлягає стягненню на користь банку.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 075 грн 63 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, про застосування наслідків якого відповідачем заявлено відповідне клопотання.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_14/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_10_14/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2014_10_14/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 26 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості згідно з умовами цього договору здійснюється сплатою щомісячних платежів, що складаються з заборгованості за кредитом, процентами і винагородою.

Згідно з п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Через неналежне виконання відповідачем взятих на себе за вказаним договором зобов'язань, а саме несплатою кредиту та процентів за ним щомісячними платежами в порядку та у строки, передбачені договором, станом на 07 жовтня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 22 799 грн 76 коп., яка складається з 2 315 грн 83 коп. заборгованості за кредитом, 12 309 грн 54 коп. заборгованості за процентами, 6 612 грн 50 коп. заборгованості за комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 061 грн 89 коп. - штраф (процентна складова).

Останній платіж на погашення кредиту здійснено відповідачем 01 квітня 2008 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843670/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843616/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ст. 549 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843619/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843683/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Статтею 257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843298/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 258 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843299/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1>). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Відповідно до ст. 253 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843293/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> ).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843307/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2874/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>-7 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3270/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3270/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, є обов'язковою для всіх судів України.

Проте, у порушення вимог ст. ст. 212-214 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 303 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> суди попередніх інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули, не перевірили чи отримував відповідач інші платіжні картки, крім зазначеної у договорі від 26 січня 2008 року й відповідно не визначилися із дійсним строком її дії, при цьому зазначаючи строк дії картки до грудня 2011 року не навели на підтвердження цього жодного належного й допустимого доказу, не містять таких доказів і матеріали справи, унаслідок чого належним чином не з'ясували питання щодо застосування строку позовної давності відповідно до вимог ст. 256, ч. ч. 1, 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦПК України, який має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, й у достатньому обсязі не обґрунтували свого висновку про пропущення позивачем такого строку та наявності правових підстав для часткового задоволення позову, з урахуванням того, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того,на порушення вимог ст. 258 ЦК України, якою до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено строк позовної давності в один рік, визначаючи розміри неустойки суд апеляційної інстанції не навів належних розрахунків такого розміру, з урахуванням специфіки розрахунку пені; не з'ясував період, за який відбулося її нарахування й відповідно належним чином не перевірив дотримання позивачем строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення пені, не встановив й не зазначив у рішенні дійсного розміру кредитної заборгованості у межах встановленого строку позовної давності та з яких виплат вона складається.

Оскільки строк виникнення прострочення за кредитом не встановлений, період нарахування штрафних санкцій також підлягає перевірці судом відповідно до вимог ст. ст. 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, неправильно встановили характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, - касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко