Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого Василевича В.С.

суддів: Малько О.С., Ковалевича С.П.

при секретарі Шептицькій С.С.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника

ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

адвоката Мельничук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 19 448,94 грн. - витрат на лікування, 10 233,55 грн. - витрат на санаторно-курортне лікування, втрачений заробіток за період з 01.12.2009 по 28.02.2013 рік у розмірі 105 685,25 грн. та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач доводить про незаконність та необґрунтованість рішення через порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано врахував суми благодійних внесків до суми витрат на лікування,які не є обов»язковими, а відтак не підлягають до відшкодування, крім того квитанції, які містять призначення платежу - благодійний внесок, не можуть бути підтвердженням витрат на лікування.

Також, вказує, що ОСОБА_1 згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №764 від 28.05.2010 року професійної реабілітації не потребує, рекомендована робота за фахом зі скороченою тривалістю робочого дня. Позивачу неодноразово пропонувалося переведення на легшу роботу, проте він відмовився. Крім того, 21.06.2010 року позивачем було подано заяву про звільнення за згодою сторін.

Втрачений заробіток може нараховуватися з моменту втрати роботи, а саме з 25.07.2010 року, проте позивач нараховує втрачений заробіток з 01.12.2009 року.

Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. не дотримався засад розумності, виваженості та справедливості.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В заперечені на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначає, що допомога надана підприємством здійснювалася в порядку, передбаченому п.4.1.3 колективного договору, а не як допомога на відшкодування заподіяної шкоди.

Судом правомірно враховано, що умовою надання багатьох послуг у лікарні є оплата благодійних внесків, за рахунок яких і проводилося їх надання, а тому вони підлягають відшкодуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та як встановлено судом першої інстанції, постановою Рівненського районного суду від 28.10.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.365 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу, кримінальну справу закрито.

Потерпілий в результаті злочинних дій відповідача - позивач ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, в результаті чого перебував на стаціонарному лікуванні у Рівненській обласній клінічній лікарні (надалі РОКЛ) з 27.11.2009 року по 18.01.2010 року, що підтверджується довідкою лікарні №1278 від 01.12.2009 р.

З 18.01.2010 року по 28.01.2010 року позивач перебував на лікуванні в Інституті нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова АМН України, де 20.01.2010 р. йому було проведено операційне втручання, що підтверджується випискою з історії хвороби №226 від 28.01.2010 р.

В подальшому з 28.01.2010 р. по 02.02.2010 р. позивач знову стаціонарно лікувався в РОКЛ, що підтверджується епікризом №100651 (154857).

З 16.04.2010 р. по 30.04.2010 р. стаціонарно лікувався в травматологічному відділенні Рівненської ЦРЛ (згідно епікризу №2615).

У червні 2010 року позивач пройшов курс реабілітаційного лікування наслідків компресійного перелому хребта у Спеціалізованому спинальному санаторії ім.акад. Н.Н. Бурденко.

З 10.05.2011 р. по 24.05.2011 р. знаходився на лікуванні в Рівненській ЦРЛ (епікриз №26/29/269).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК №0190345 від 09.06.2011 р., позивачу встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.06.2013 року та відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 865 від 10.06.2011 рекомендовано санаторно-курортне лікування, вартість якого згідно рахунку - фактури №С/М-000102 від 30.06.2011 р. складає 25 335,00 грн.

З наданої довідки МСЕК, позивачеві встановлена ІІІ група інвалідності по травень 2016 року.

В подальшому позивач пройшов стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Рівненської ЦРЛ з 31.01.2012 р. по 10.02.2012 р. у звязку з наслідками травми (епікриз №706/122).

В серпні 2012 року позивач проходив лікування у ДП "Спеціалізованому спинальному санаторії ім. акад. Н.Н. Бурденко.".

З 08 січня 2013 року по 18 січня 2013 року позивач проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні Рівненської ЦРЛ (епікриз №104/15).

З 24 квітня 2013 року по 03 травня 2013 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Рівненської ЦРЛ у звязку з наслідками перелому хребта (епікриз №2667/424).

З 10 листопада по 2 грудня 2013 року позивач проходив стаціонарне обстеження та лікування у обласному центрі артрології та відновного лікування Рівненської центральної міської лікарні (епікриз №22795).

З 04 листопада 2013 року по 13 листопада 2013 року позивач проходив стаціонарне лікування у Рівненській центральній районній лікарні (епікриз №6694/1040).

З 01.04.2015 року по 10.04.2015 року позивач проходив лікування у неврологічному відділенні Рівненської центральної районної лікарні, що підтверджується епікризом № 1922/351.

Відповідно до ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Оскільки шкоду здоров'ю позивачу було заподіяно безпосередньо 27 листопада 2009 року, судом першої інстанції правомірно стягнуто втрачений заробіток.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про включення до витрат на лікування сплачені позивачем благодійні внески, оскільки такі витрати є добровільними, тому вони не підлягають відшкодуванню. Загальний їх розмір становить 3.479 грн. (а.с.-67, 72, 123, 126). Отже, розмір витрат на лікування підлягає зменшенню на вказану суму і становитиме 15969 грн., 94 коп. ( 19448 грн. - 3479 грн.).

Щождо відшкодування моральної шкоди, то висновок суду в цій частині є правильним.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховані засади розумності і справедливості.

Позивачем було заявлено до стягнення 100 000 грн. моральної шкоди, судом стягнуто 40 000 грн., тобто значно зменшено розмір відшкодування,що свідчить про врахування принципу розумності та виваженості.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2015 року в частині задоволення вимог про відшкодування витрат на лікування змінити, зменшивши розмір цих витрат, стягнутих з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 із 19.448 грн.94 коп.до 15969 грн. 94 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з набрання ним чинності.

Головуючий Василевич В.С.

Судді : Малько О.С.

Ковалевич С.П.