АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8713/2015 Головуючий у І інстанції - Мирошниченко О.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРНАРІНА-Н», Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНЕНУТ», про стягнення компенсації половини вартості спільних сімейних коштів, використаних одним із подружжя на заснування юридичної особи,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини спільних сімейних коштів, які були внесені останнім до статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» у розмірі 55 000 грн. та ТОВ «РЕНЕНУТ» у розмірі 30 255 грн., а також компенсацію вартості 1/2 частини нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтовуючи тим, що у період з 27.07.1995 року по 25.01.2013 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого відповідач за рахунок спільних сімейних коштів вніс 31.08.2008 року до статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» грошові кошти у розмірі 110 000 грн., а у грудні 2010 року, ставши єдиним засновником ТОВ «РЕНЕНУТ», - грошові кошти у розмірі 60510 грн. Пояснюючи, що внесення вказаних грошових коштів на заснування зазначених товариств відбулося всупереч інтересам сім'ї, всупереч ст. 65 СК України .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2015 року позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості однієї другої частини нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, обґрунтовуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача просила відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 липня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що зроблено відповідний актовий запис № 1325, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданим повторно 17.10.2002 року (т.1 а.с.8).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2013 року шлюб, зареєстрований 27 липня 1995 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, розірвано (т.1 а.с.11-12).

Після розірвання шлюбу сторони в судовому порядку поділи спільне сумісне майно подружжя, в тому числі прибутки , які отримували Товариства, де засновником є відповідач.

З даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1 а.с.13), а також з копій статутів ТОВ «РЕНЕНУТ» в редакціях від 29.03.2007 року (т.2 а.с.1,7), 06.02.2008 року (т.2 а.с.26,32-33), 05.02.2009 року (т.2 а.с.42,48), 26.05.2009 року (т.2 а.с.56,60-61), 06.12.2010 року (т.2 а.с.67,72) вбачається, що засновником (учасником) юридичної особи - ТОВ «РЕНЕНУТ» є ОСОБА_3, розмір внеску останнього до статутного фонду ТОВ «РЕНЕНУТ» становить 60 510 грн.

З даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1 а.с.17), а також з копії статуту ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» в редакції від 25.04.2008 року (т.2 а.с.15,19) вбачається, що засновником (учасником) юридичної особи - ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» є ОСОБА_3, розмір внеску останнього до статутного фонду ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» становить 110 000 грн.

Судом встановлено, що частка у статутному капіталі юридичної особи ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» у розмірі 100 % статутного капіталу (фонду) товариства набута ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ФОРНАРІНА-Н», укладеному 17 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченому 17 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. за реєстровим номером 1036 (т.1. а.с.241-242). При цьому, як вбачається зі змісту п.10.2 вказаного договору, другим з подружжя - дружиною ОСОБА_2 надано згоду на укладення ОСОБА_3 зазначеного договору купівлі-продажу від 17.04.2008 року (т.1 а.с.242 зворот).

Зі змісту заяви ОСОБА_2, копія якої надана приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. на запит суду, вбачається, що ОСОБА_2 даною заявою надала згоду чоловіку ОСОБА_3 на придбання частки (корпоративних прав), що складає 100% статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н», на умовах і за ціною на його розсуд. Також, ОСОБА_2 у даній заяві зазначає про те, що вказаний правочин відповідав інтересам сім'ї. Справжність підпису ОСОБА_2 на зазначеній заяві засвідчено 03.04.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. за реєстровим номером 892 (т.2 а.с.104) та позивачкою в судовому засіданні не оспорювався.

Крім того, позивачу ОСОБА_2 було відомо про заснування ОСОБА_3 ТОВ «РЕНЕНУТ», що підтверджується фактом надання у 2008 році ОСОБА_2 згоди на передачу ОСОБА_3 земельних ділянок, що перебували у спільній сумісній власності подружжя, до статутного фонду ТОВ «РЕНЕНУТ», про що свідчить копія заяви ОСОБА_2, справжність підпису на якій засвідчено 25.02.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочерга Г.Г. за реєстровим номером 1060 (т.1 а.с.69).

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до п. 28. Постанови Пленуму ВСУ N 11 від 21.12.2007 : « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Ст. 12 Закону України від 19 вересня 1991 р. N 1576-ХП ( 1576-12 ) "Про 'господарські товариства" встановлено, що власником майна Товариства, переданого йому засновниками або учасниками, є саме товариство.

Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК ( 2947-14 якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем зроблені внески до статутного капіталу Товариств з відома та за згодою дружини та в інтересах їх сім'ї, що підтверджується особистими нотаріально посвідченими заявами позивачки , які вона вчиняла в момент внесення коштів до статутного капіталу ТОВ ««ФОРНАРІНА-Н», або в 2008 році, коли надавала згоду на внесення до статутного капіталу ТОВ «РЕНЕНУТ» земельних ділянок.

Посилання апелянта на ту обставину, що відповідач в суді першої інстанції частково визнавав її вимоги, а суд всупереч закону не врахував це як визнання позову та не задовольнив її вимоги, не може бути прийнято до уваги.

Відповідно до ст.. 174 ч.4 ЦПК України У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки часткове визнання відповідачем позовних вимог суперечило вимогам закону, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв це визнання позову та постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Та обставина, що в 2008 році відповідач вносив до статутного капіталу ТОВ «РЕНЕНУТ» земельні ділянки, що належали подружжю ОСОБА_2, відбулося це за згодою дружини, позивачки по справі, свідчить про те, що їй було відомо про існування цього товариства, що спільні кошти та майно подружжя, використовувалися відповідачем ОСОБА_3 на його створення у відповідності до ст.. 65 СК України, а тому права на компенсацію частки від статутного капіталу позивач не має, оскільки статутний капітал є власністю товариства, а не спільним сумісним майном подружжя.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 8 травня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :