Провадження № 2/642/590/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі: секретаря Бурди Н.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних і неустойки,-

встановив:

Представник позивача звернувся в суд з позовом та просить стягнути з відповідача проценти за договором позики, три проценти річних і неустойки в розмірі 1534549,32 гривень за користування неповернутою сумою позичених коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач визначив, що надав ОСОБА_4 в позику 46 870 (сорок шість тисяч вісімсот сімдесят) доларів США, відповідно до Договору позики, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 від 17 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований нею за реєстраційним № 2946. За вказаним Договором позики ОСОБА_4 зобовязалась повернути їх не пізніше 17 грудня 2010 року. В період часу з моменту укладення Договору позики ОСОБА_4 кошти не повернула навіть частково, чим порушила вимоги Договору позики. При цьому, з метою не повертати Позивачеві позичені в нього кошти і не бажаючи при цьому настання несприятливих для себе наслідків, 14 жовтня 2010 року, ОСОБА_4 звернулась в Київський районний суд міста Харкова із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 17 вересня 2010 року, в якому стверджувала, що вчинила цей правочин під впливом погроз, перебуваючи під дією психотропних препаратів, гіпнозу і з урахуванням уточнень просила визнати недійсним договір позики та укладені з метою його забезпечення іпотечні договори. При цьому сторона позивача ОСОБА_4 за вказаним позовом зазначала, що ОСОБА_4 навіть не підписувала жодного договору з ОСОБА_3 Однак, зазначені ствердження ОСОБА_4 знайшли своє спростування у відповідних судових рішеннях.

5 травня 2011 року, ОСОБА_3 через свого представника, звернувся за захистом своїх порушених прав, порушених відповідачем ОСОБА_4 із позовом в Ленінський районний суд міста Харкова і вимагав стягнути з ОСОБА_4 гривневий еквівалент позичених валютних цінностей, гривневий еквівалент процентів за користування ними на підставі ст. 1048 ЦК України в період з 18 вересня 2010 року по 06 квітня 2011 року, три процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період прострочення з 23 грудня 2010 року по 06 квітня 2011 року Відповідачем ОСОБА_4, своїх зобовязань з поверненням Позивачеві ОСОБА_3 та неустойку у вигляді штрафу (пені) за невиконання Відповідачем ОСОБА_4 зобовязань з повернення Позивачеві ОСОБА_3 боргу в період з 23 грудня 2010 року по 06 квітня 2011 року.

За поданою 05 травня 2011 року позовною заявою, 19 травня 2011 року Ленінським районним судом було відкрито провадження. 09 серпня 2011 року за заявою представника відповідача ОСОБА_4 Ленінським районним судом міста Харкова було зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики до набрання законної сили рішенням по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним. В подальшому, враховуючи те, що рішенням Київського районного суду міста Харкова від 29 квітня 2013 року, було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 і це рішення набрало законної сили на підставі Ухвали Апеляційного суду Харківської області, провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, було поновлено. Відповідно до рішення Ленінського районного суду, позов ОСОБА_3 було задоволено, рішення набрало чинності. Однак враховуючи те, що ОСОБА_4 не виконує рішення суду і своїх зобовязань за Договором позики, позивач ОСОБА_3 знову вимушений був звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з неї процентів за користування позиченими у нього коштами, трьох процентів річних і передбаченої договором позики неустойки за час порушення нею своїх зобовязань за період з 06 квітня 2011 року по день звернення 15 листопада 2013 року в суд з позовною заявою.

Згідно наданому Позивачем розрахунку він просить стягнути з ОСОБА_4 на свою користь відсотки за період з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року в сумі 105 755 грн. 90 коп., три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу, та неустойку за прострочення виконання зобов'язання за договором позики в сумі 1 431 000 грн. Крім того, Позивач просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь судовий збір в розмірі 3441 грн.00 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі і пояснила про обставини, викладені вище.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 і її представник ОСОБА_6, проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі з наступних підстав, вказуючи на те, що не отримувала грошві кошти від ОСОБА_3 за договором позики від 17 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований нею за реєстраційним № 2946. Вказала, що навіть не мала наміру отримувати гроші у позику, т.я. працює в установі МЧС, має невелику заробітну платню. Свого часу вона мала близькі відносини з громадянином ОСОБА_7, який перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_3 і насильно привіз її до нотаріуса і забрав її документи на належні квартири. ОСОБА_4 також вказала, що особисто договори не підписувала і з цього приводу звернулася до органів МВС з заявами про скоєння відносно неї злочину у звязку з чим на даний час вона визнана потерпілою та проводиться досудове слідство.

Представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_6 підтримала пояснення своєї довірительки, а також просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з підстав порушення норм Цивільного Кодексу України під час укладення договору позики. Так, вона зазначила, що Договір позики було укладено без урахування вимог ст. 549 ЦК України, яка передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В той же час в договорі позики, укладеного між позивачем і відповідачем, зазначено що Позичальник повинен сплатити на користь Позикодавця штраф в розмірі 1500 грн. за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення, а таким чином сума штрафу в договорі зазначена не у відсотках, а у твердій грошовій сумі.

Також представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача про стягнення процентів від суми позики за обліковою ставкою НБУ та трьох процентів річних та просила суд застосувати норму статті 258 ЦК України, яка передбачає спеціальну скорочену позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) та термін загальної позовної давності 3 роки до інших позовних вимог.

Крім цього, представник відповідача зазначила, що договори позики від 17 вересня 2010 року були укладені шляхом злочину, проти волі ОСОБА_4 шляхом застосування заборонених законом засобів і з заподіянням шкоди її здоров'ю. Сама ОСОБА_4 гроші за договором позики не отримувала і навіть не мала бажання їх отримувати. Метою ОСОБА_3, що діяв спільно з групою осіб, були об'єкти нерухомості, що належать ОСОБА_4, котрі стали предметом договору іпотеки також від 17 вересня 2010 року. При цьому ОСОБА_4 навіть не замовляла витяги з реєстру прав власності на своє нерухоме майно. Це зроблено третіми особами і також являється предметом розслідування у кримінальному провадженні. ОСОБА_4 визнана потерпілою по кримінальній справі по звинуваченню ОСОБА_3 в скоєнні злочину за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України, по кримінальному провадженню № 0000084, котра знаходиться в провадженні Слідчого Управління ГУМВС У в Харківській області.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та її представника, дослідивши, надані сторонами докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Договору позики, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 від 17 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованим нею за реєстраційним № 2946, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 в позику 46 870 (сорок шість тисяч вісімсот сімдесят) доларів США , які зобов'язалась повернути не пізніше 17 грудня 2010 року.

Згідно рішення Ленінського районного суду міста Харкова у цивільній справі № 2024/1350/11 від 20 січня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 «Про стягнення боргу» з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість, що складалась з неповернутої відповідачем суми боргу, процентів за користування позикою в період з 18.09.2010 року по 04.05.2011 року, трьох процентів річних та передбаченої умовами договору неустойки в період з 23.12.2010 року по 06.04.2011 року.

Так, відповідно до зазначеного рішення, Ленінським районним судом м. Харкова стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 593457 грн. 29 коп., суму неповернутої позики 373 333 грн. 61 коп., суму процентів за користування позикою в період 229 днів з 18 вересня 2010 р. по 06 квітня 2011 року 18 073 грн. 27 коп., три проценти річних в період 132 дні з 23 грудня 2010 р. по 06 квітня 2011 року 4050, 41 грн., штраф (пеня) за період 132 дні з 23 грудня 2010 р. по 06 квітня 2011 року 198 000 грн. 00 коп.

В даному позові ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 відсотки за період 954 дні з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року в сумі 105 755 грн. 90 коп., три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу - за період 954 дні з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року в сумі 41880 грн. 70 коп., неустойку за прострочення виконання зобов'язання за період 954 дні з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року сумі 1 431 000 грн.

Суд при винесенні рішення враховує клопотання сторони відповідача і застосовує до позовних вимог про стягнення штрафу (пені) термін спеціальної позовної давності, передбачений ст. 258 ЦК України, як термін спеціальної скороченої позовної давності в один рік, який застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд при цьому враховує, що з моменту порушення умов договору позики до моменту подання позову минуло понад 1 рік, а позовні вимоги стосуються терміну у 954 дні з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року.

При цьому суд враховує, рішення суду Ленінського районного суду міста Харкова від 20 січня 2014, яким вже штраф (пеня) стягнуті з ОСОБА_4 за період 132 дні.

Суд також враховує, що не підлягають стягненню грошові кошти за 06 квітня 2011 року, як за період, за який гроші були стягнуті, відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 20 січня 2014.

Крім цього, при винесенні рішення суд враховує, вимоги ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Також суд враховує вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом і те, що позивач просить застосувати дві норми одночасно.

Крім того суд враховує вимоги ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, ч. 1 ст. 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Але в той же час ч. 2 ст. 549 ЦК України, встановлює, що штрафом є неустойка, що обчислюється відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а відповідно до вимог ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вказана норма закону не є диспозитивною і сторони не можуть змінити її положення та встановлювати у договорі неустойку у вигляді твердої грошової суми.

При цьому суд враховує, що в порушення зазначеної норми закону, в договорі позики, укладеного між позивачем і відповідачем, зазначено наступне: за прострочення будь якого строку виконання зобов'язання по поверненню позики, Позичальник повинен сплатити на користь Позикодавця штраф в розмірі 1500 грн. за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення, що є недопустимо, т.я. сума штрафу в договорі зазначена не у відсотках, а у твердій грошовій сумі в порушення норми закону.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 549, 625, 1048 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212, 215 ЦПК України,-

вирішив:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних і неустойки - відмовити в повному обємі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: