Провадження №: 2/752/5276/15
22 грудня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.
при секретарі Рожок В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про визнання права власності.
В обгрунтування позову вказує, що 18 грудня 2014 року між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії).
Відповідно до п. 2 Договору позивач набув право вимоги від Банку сплатити суму боргу у розмірі в доларах США 5 500, 00 (пять тисяч пятсот доларів США, який виник у звязку з наданням Цедентом Банку у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договорами з банком відповідно до умов договорів банківських вкладу та рахунків.
Згідно п. 3 Договору з моменту підписання Договору позивачем та відповідачем, позивач (Цесіонарій) набув статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі Закон), а саме: «вкладник фізична особа (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».
Відповідно до п. 4 Договору право власності на частину суми боргу в розмірі, визначеному у п. 2 Договору, перейшло від відповідача (Цедента) до позивача (Цесіонарія) з моменту підписання Договору сторонами тобто з 08.12.2014 р.
22.12.2014 року відповідач письмово повідомив позивача про відмову від договору, оскільки вважала його помилковим. В звязку з цим, грошові кошти, право вимоги на які відступила відповідач, вона вважає своєю власністю. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та звернувся до суду.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримує, справу просить розглянути без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач повідомлялась в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Умовами укладеного договору(а.с.6-7) не передбачено право відповідача на розірвання його в односторонньому порядку, тому договір може бути розірваний лише за згодою сторін.
Згідно п.1. ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги).
Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином позивач є власником вказаних грошових коштів на вкладах та рахунках в національній валюті і набув статусу вкладнику в сенсі п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з 13.02.2015 р.
Керуючись ст.ст. 334, 392, 512, 514-516, 525,526,627,629,651,654 ЦК України, ст.7.1.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215, 224-226,228 ЦПК України,-
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко