Єдиний унікальний номер 219/7787/2014-ц Номер провадження 22-ц/775/407/2015
Головуючий в 1 інстанції Букрєй С.П.
Доповідач - Біляєва О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Жарової Ю.І., Папоян В.В.,

при секретарі Дімурі І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2015 року позов задоволений частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 вартістю 143525 грн.; автомобіль марки «Volkswagen», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 131880 грн.

Поділити зазначене майно, визнавши за кожною із сторін у справі право власності по ? частині житлового будинку із надвірними будівлями, припинивши їх право спільної сумісної власності на будинок. Автомобіль залишити в натурі на праві особистої власності ОСОБА_1 зі стягненням на користь ОСОБА_2 вартості ? частини 65940 грн., припинивши їх право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_1, частково не погоджуючись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права й просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні решти вимог з ухваленням нового рішення про поділ автомобіля «KIA Sorento 2.2D EX 4WD 5dr 7seats 6A/T», випуску 2013 року, і банківського вкладу (депозиту) від 01 грудня 2014 року №8539 у сумі 170000 грн. з процентами.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що безпідставні пояснення відповідача та висновок суду про придбання ОСОБА_2 спірного автомобіля за власні кошти, отримані у спадщину після смерті матері, та про те, що банківський вклад є особистою власністю відповідача. Суд дійшов помилкового висновку про припинення шлюбних відносин у жовтні 2009 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 просили відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1985 року, який розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2014 року.

Установивши, що шлюбні відносини сторони припинили з жовтня 2009 року, суд дійшов висновку про поділ житлового будинку та автомобіля марки «Volkswagen», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, які є спільною сумісною власністю подружжя.

Відмовляючи у поділі автомобіля «KIA Sorento 2.2D EX 4WD 5dr 7seats 6A/T», випуску 2013 року, і банківського вкладу (депозиту) від 01 грудня 2014 року №8539 у сумі 170000 грн. з процентами, суд зробив висновок, що зазначене майно не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте відповідачем після припинення шлюбних відносин з позивачкою.

Рішення в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення без змін з наступних підстав.

Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами частини шостої ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1985 року, який розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2014 року. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з жовтня 2009 року. Від шлюбу мають повнолітніх дітей (ас. 111).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК).

Вирішуючи спір, суд вірно виходив з того, що з жовтня 2009 року сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, сімейний бюджет не ведуть. Дана обставина встановлена рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2014 року, яке не було оскаржене в установленому порядку, зокрема в частині встановлення часу припинення шлюбних відносин, та є чинним.

Ураховуючи викладене, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ автомобіля «KIA Sorento 2.2D EX 4WD 5dr 7seats 6A/T», випуску 2013 року, і банківського вкладу (депозиту) від 01 грудня 2014 року №8539 у сумі 170000 грн. з процентами.

Належним чином дослідивши всі обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку щодо періоду спільного проживання сторін та, обґрунтовано зазначивши, що факт участі відповідача у сімейних святах та спілкуванні з дітьми та їх родинами, не підтверджує спільне проживання сторін з жовтня 2009 року й, відповідно, правильно визначився з обсягом спільного майна, яке підлягає поділу між ними, а саме - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 вартістю 143525 грн.; автомобіль марки «Volkswagen», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, що згідно зі ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення в оскарженій частині без змін.

Керуючись ст. 307 ч.1 п. 1, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді