РІШЕННЯ

іменем України

"06" жовтня 2015 р. 145/1952/14-ц

2/145/64/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючий суддя Ліщишина М. Ю.

за участі секретаря Віценко К.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 28.11.2013 року між нею, та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SАМDNWFD 400, на підставі якого нею було розміщено на депозиті відповідача грошові кошти в загальній сумі 173 700, 00 грн. строком до 28.05.2014 року з нарахуванням відсотків в розмірі 17% річних.

В день підписання договору 28.11.2013 року нею було внесено в касу банку на відповідний рахунок № 4100 кошти в сумі 115 000,00 грн., 13.12.2013 року було внесено 33 800,00 грн., 14.01.2014 року внесено кошти в сумі 24900,00 грн.

Відповідно до п. 2 Договору нарахування відсотків починається з дня, наступного за днем надходження коштів і проводиться за кожен календарний день.

Таким чином за час розміщення нею грошових коштів було нараховано відсотки

на загальну суму 23 893,00 грн.

Відповідно до зазначеного договору вклад оформлюється на строк до 28.05.2014 року

Згідно з п.4 Договору дія договору припиняється виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками, що були нараховані на даний вклад відповідно до Договору. Якщо закінчення строку вкладу приходиться на вихідний день, то виплата суми вкладу проводиться в перший робочий день тижня.

Враховуючи те, що депозитний рахунок було відкрито на території Автономної Республіки Крим, яка є окупованою територією, та відділення банку там не працювали позивач до закінчення строку вкладу звернулася до Голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з листом від 15.05.2014 року, в якому зазначила, що вона бажає 28.05.2014 року отримати суму свого вкладу, та просить повідомити в якому відділенні банку вона може отримати кошти та коли саме.

Відповідач листом від 12.06.2014 року повідомив, що в найкоротший час надасть необхідну інформацію;

Листом від 20.06.2014 року - повідомив, що в ході телефонної розмови позивач відмовилась від проведення реструктуризації депозиту. При цьому відповіді на поставлені питання банком так і не було надано.

Враховуючи те, що банком їй не було надано чіткої відповіді, де вона може отримати свої кошти, вона 28.05.2014 року звернулася до відділення Приватбанку у м. Гнівань, Тиврівського району Вінницької області, однак, їй було усно повідомлено, що її рахунок заблоковано, та вона не може отримати свої кошти до моменту розблокування.

Таким чином, відповідачем було порушено умови договору та її законні права на отримання власних коштів.

Станом на 29.09.2014 року стягненню з відповідача підлягає заборгованість за договором вкладу в розмірі 197 593, 71 грн. в тому числі: Заборгованість за основною сумою вкладу - 173 700,00 грн., заборгованість за відсотками - 23 893, 71 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Таким чином, заблокувавши її рахунок в односторонньому порядку та не повернувши їй належні кошти - банк порушив вимоги, встановлені ст. ст.. 1058, 1060 1061 ЦК України.

Також, враховуючи те, що залучення коштів у фізичних осіб є фінансово:-(банківською) послугою, на ці відносини поширюється Закон «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування.

Враховуючи те, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором вкладу, ним порушені вимоги ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому змушена звернутись за захистом своїх прав до суду.

Просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» (КОД , місцезнаходження - м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50) на користь її ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1, місце реєстрації: Вінницька область, Тиврівський район, м. Гнівань, вул.. Пирогова, 10) заборгованість за договором вкладу № SАМDNWFD 400 від 28.11.2013 року в сумі 197 593, 71 грн.

В ході розгляду справи представником позивача двічі було збільшено позовні вимоги, мотивуючи тим, що за час розгляду справи в суді збільшилась заборгованість за нарахованими відсотками на суму вкладу, а також враховуючи те, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Загальна сума процентів (3% річних) складає 5 510,81 грн., а сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 279483.30 грн.

Просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» (КОД , місцезнаходження - м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50). на користь ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1, місце реєстрації: Вінницька область, Тиврівський район, м. Гнівань, вул.. Пирогова, 10) заборгованість за договором вкладу № SАМDNWFD 400 від 28.11.2013 року за основним боргом в сумі 173 700, грн., за нарахованими відсотками 42 662, 83 грн., 3% річних - 5 510,81 грн., інфляційні -105 783,30 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., а всього стягнути 347 656,94 грн. (Триста сорок сім тисяч шістсот п'ятдесят шість гривень 94 коп.).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, наведених в заяві.

Позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, заперечує щодо їх задоволення, надав суду письмові заперечення.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

28.11.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SАМDNWFD 400 (а.с.3), на підставі якого позивачем було розміщено на депозиті відповідача грошові кошти в загальній сумі 173 700, 00 грн. строком до 28.05.2014 року з нарахуванням відсотків в розмірі 17% річних.

28.11.2013 року ОСОБА_3 було внесено на відповідний рахунок № 4100 кошти в сумі 115 000,00 грн., 13.12.2013 року було внесено 33 800,00 грн., 14.01.2014 року внесено кошти в сумі 24900,00 грн. (а.с.4)

Відповідно до п. 2 Договору нарахування відсотків починається з дня, наступного за днем надходження коштів і проводиться за кожен календарний день. Вклад оформляється на строк до 28.05.2014 року.

Згідно з п.4 Договору дія договору припиняється виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками, що були нараховані на даний вклад відповідно до Договору.

За час розміщення позивачем грошових коштів було нараховано відсотки

на загальну суму 23 893,00 грн.

Так як депозитний рахунок позивачем було відкрито на території Автономної Республіки Крим, яка є окупованою територією а позивач ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, вона до закінчення строку вкладу, а саме в квітні 2014 р. звернулася до Голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» з листом / а.с.5/, в якому зазначила, що бажає отримати свій вклад, та просить повідомити в якому відділенні банку вона може його отримати та коли саме.

Відповідач листом від 12.06.2014 року повідомив, що в найкоротший час надасть позивачу необхідну інформацію / а.с.7/;

Листом від 20.06.2014 року - повідомив, що в ході телефонної розмови позивач відмовилась від проведення реструктуризації депозиту. При цьому відповіді на поставлені питання банком так і не було надано/ а.с.6/.

Таким чином, відповідачем було порушено умови договору та законні права ОСОБА_3 на отримання власних коштів.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Судом встановлено, що позивач в квітні 2014 р. звернулась до банку із заявою про намір повернення банківського вкладу, тобто припинити дію договору.

У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути вкладнику депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору 28.05.2014 року, проте не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню депозитні кошти з процентами, а також 3 % річних та сума відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування.

Згідно з ст. 1 зазначеного Закону «продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб».

Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника; умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року № 516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 509 ЦПК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна торона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договір банківського вкладу (депозиту) № SАМDNWFD 400 від 28.11.2013 року, є домовленість сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України.

Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії.

Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Також судом прийнято до уваги, що згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Окрім того, тимчасова окупація АР Крим, де було укладено договір № SАМDNWFD 400 від 28.11.2013 року не може бути підставою для не виконання зобов'язань, визначених договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечення, надані представником відповідача /а.с.52 -155/, не спростовують позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1060 ЦК України, яка вказує, що банк зобов'язаний видати вклад вкладнику.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не провів розрахунку за договором вкладу в строк, визначений його умовами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку є підстави та необхідність для захисту прав позивача

З відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором вкладу № SАМDNWFD400 від 28.11.2013 року , яка складається з основного боргу в сумі 173 700 грн., що стверджується квитанціями про зарахування коштів на рахунок / а.с. 4/, відсотків - 42 662, 83 грн., нарахованих відповідно до п. 2 договору з дня, наступного за днем надходження коштів за кожен календарний день, а також 3% річних - 5 510,81 грн. та інфляційні втрати -105 783,30 грн., обчислені відповідно до індексів інфляції у 2014 році та в січні квітні 2015 р. /а.с.111-112/.

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача, які полягали в неповерненні вкладу позивачу, завдано моральної шкоди не надано, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

З огляду на положення ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» оформлення банківського вкладу (депозиту) відноситься до банківської (фінансової) послуги, і позивачі у спорах, які виникають із виконання таких договорів, є споживачами таких послуг.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3276 (три тисячі двісті сімдесят шість гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 10, 11, 15, 57-60, 61, 212-216, 218, 223, 294 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. ст. 15, 16, 509, 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612, ч.1 ст. 625-627, ч. 1 ст. 629, ст. 631, ст. 1058, ч. 1 ст. 1059, ст. ст. 1060, 1061, 1074 ЦК України,ст. 2, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про судовий збір», Законом України «Про захист прав споживачів», п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , суд

вирішив :

Позов задовільнити частково .

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» ( м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 50) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, жительки м. Гнівань Тиврівського району вул. Пирогова, 10 заборгованість за договором вкладу № SAMDNWFD400 від 28.11.2013 року за основним боргом в сумі 173700 гривень; за нарахованими відсотками 42662,83 грн., 3% річних 5510,81 гривень та суму відповідно до індексу інфляції 105783,30 гривень, а всього 327656, 94 гривень .

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» ( м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 50) в дохід держави судовий збір 3276 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ліщишина М. Ю.