У х в а л а

іменем україни

10 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Уманьферммаш», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Уманьферммаш», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання недійсним договору № 243 про встановлення права користування земельною ділянкою, за позовом ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Уманьферммаш», ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договорів недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 - на рішення Уманського міскрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 червня 1998 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Уманьферммаш» та ОСОБА_5 і ОСОБА_11, зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) за реєстраційним номером 153-1 та застосувати наслідки недійсності правочину.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 27 листопада 1997 року ВАТ «Уманьферммаш» отримало в постійне користування земельну ділянку розміром 1,5789 га по АДРЕСА_1 для виробничих потреб, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_1 від 11 березня 1998 року, частину якої 29 травня 1998 року за договором № 243 передало ОСОБА_4 у тимчасове користування для здійснення не забороненої законом діяльності і надало дозвіл на здійснення будов/будівництва/реконструкції прохідної, колонки, гаража та готелю, після здійснення яких, мала бути визначена його частка в новоствореному майні.

Однак у жовтні 2014 року він дізнався, що земельна ділянка разом із розташованими на ній будівлями на підставі спірного договору купівлі-продажу та рішення виконкому Уманської міської ради №351 від 13 серпня 1998 року з порушенням закону передана відповідачам, що порушує його права.

У жовтні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним договір № 243 від 29 травня 1998 року про встановлення права користування земельною ділянкою, укладений між ВАТ «Уманьферммаш» та ОСОБА_4, оскільки він підписаний не представником товариства, а іншою особою та завірений печаткою з певними пошкодженнями.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року позови об'єднані в одне провадження.

У грудні 2014 року ОСОБА_9 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсними договір купівлі-продажу технічної стоянки автомобілів від 02 червня 1998 року та договір № 243 про встановлення права користування земельною ділянкою від 29 травня 1998 року, оскільки вони порушують її права, як власників частини нерухомого майна, розташованого на цій ділянці.

05 березня 2015 року ухвалою суду позов об'єднаний в одне провадження з первісним та зустрічним позовами.

08 травня 2015 року рішенням Уманського міськрайонного судуЧеркаської області позов ОСОБА_4, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року, задоволено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено. Позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02 червня 1998 року, укладений між ВАТ «Уманьферммаш» та ОСОБА_5 і ОСОБА_11, зареєстрований та товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за реєстраційним номером 153-1.

Зобов'язано ПАТ «Уманьферммаш» повернути ОСОБА_5 28 681 грн, одержаних ним на виконання договору купівлі-продажу від 02 червня 1998 року.

Зобов'язано ПАТ «Уманьферммаш» повернути спадкоємцям ОСОБА_11 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 28 681 грн, одержаних на виконання договору купівлі-продажу від 02 червня 1998 року.

Повернуто у власність ПАТ «Уманьферммаш» технічну стоянку автомобілів, готель «Б», гаражі «В», прохідну «А», огорожу № 1 та замощення І, що розташовані по АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_10 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, правильно встановив обставини справи про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 02 червня 1998 року порушує права ОСОБА_4 та ОСОБА_9, оскільки між ОСОБА_4 та ВАТ «Уманьферммаш» було укладено договір про спільну діяльність з використання майна, розташованого на земельній ділянці, та договір за яким позивач мав право користування цією ділянкою, та на ній розташоване майно ОСОБА_9

Спірний договір укладено без згоди Фонду державного майна України, на біржі для участі в аукціоні був зареєстрований лише один покупець, який придбав майно без нотаріального посвідчення договору, що суперечить вимогам чинного на момент його укладення законодавства.

Суд надав належну оцінку цим обставинам, правильно застосував норми матеріального права, що регулюють ці відносини, а саме Закони України «Про підприємства в Україні», «Про приватизацію майна державних підприємств», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Положенню про порядок відчуження засобів виробництва, що є державною власністю, Положення про застосування способів приватизації майна державних підприємств, а також Закон України «Про товарну біржу», ст. ст. 47, 48 ЦК УРСР, зробив правильний висновок про задоволення основного позову, часткове задоволення позову ОСОБА_9 та відмову у задоволенні зустрічного позову.

При цьому суд обгрунтовано виходив з того, що строк позовної давності ОСОБА_4 не порушено, оскільки про порушення його прав він дізнався тільки у жовні 2014 року, а доказів на спростування цих обставин немає, ухвалив правильне по суті рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що укладеним договором права ОСОБА_4 не порушені, оскільки він не був його учасником, договір про спільну діяльність є недійсним, роботи по його виконанню не проводились, земельна ділянка товариству не належить, ОСОБА_4 пропустив строк позовної давності, а судом не вирішено питання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи та інші доводи скарги зводяться до переоцінки доказів і висновків судів не спростовують, тому є безпідставними.

Відмова судів у проведенні експертизи дійсності підпису у договорі про спільну діяльність не впливає на правильність судових рішень, оскільки суди дали відповідну оцінку цим обставинам та виходили з того, що цей договір був прийнятий до виконання і виконувався сторонами, створив для них відповідні права та обов'язки, тому є дійсним, що підтверджується матеріалами справи, а правильне по суті і справедливе рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. 337 ЦПК України).

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Уманського міскрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 - відхилити, рішення Уманського міскрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.О. Савченко

Д.О. Остапчук