Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення депозиту та відшкодування збитків, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про повернення депозиту та відшкодування збитків.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31 березня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір №300131/31213/6-14 банківського строкового вкладу (депозит) «Пенсійний до 8 березня». Відповідно до умов договору вкладник передав, а банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 8 000 дол. США строком на 6 місяців. Після закінчення строку дії договору, позивач звернувся до відповідача з проханням сплатити суму вкладу та нараховані проценти відповідно до умов договору, але відповідач відмовився сплачувати належні йому грошові кошти та повідомив, що у відділенні банку скоєна крадіжка і ведеться службове розслідування.

Враховуючи те, що банком було порушено умови договору, позивач просив стягнути на його користь з банку заборгованість за договором у розмірі 8 477,79 дол. США, пеню за невиконання взятих на себе зобов'язань згідно умов договору в розмірі 366,75 дол. США та 3% річних за період прострочення виплат в розмірі 42,50 дол. США. Крім того, вважав, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду в розмірі 8 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 депозитний вклад за договором №300131/31213/6-14 від 31 березня 2014 року в розмірі 8 000 дол. США, відсотки згідно договору депозиту в розмірі 477,79 дол. США, пеню в розмірі 366 дол. США, три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 42,50 дол. США, що разом становить 8 887,04 дол. США.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що у позивачки є оригінал примірника договору банківського вкладу, меморіальний ордер про внесення коштів, які за змістом та формою відповідають вимогам закону та іншим нормативно-правовим актам, містять підписи уповноважених осіб банку, відтиски печатки та штампу, вірно виходив з того, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-17цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак