Справа № 309/1246/15-ц
Провадження № 2/309/853/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2015 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді Довжанин М. М.
при секретарі Попадинець Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції про визнання житлового будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, -
Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він і відповідачка ОСОБА_2 одружилися 09 жовтня 1982 року. Шлюб був зареєстрований у відділі ЗАГСу м. Хуст Закарпатської області 9 жовтня 1982 року за актовим записом № 251.
Після реєстрації шлюбу він переїхав проживати до сім'ї своєї дружини, яка проживала з матір'ю ОСОБА_3 та вітчимом ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 у власному будинку НОМЕР_2.
На той час будинок складався з двох житлових кімнат та підсобних і допоміжних приміщень загальною площею 86,1 кв. м. Його теща ОСОБА_3 ще 1978 року отримала дозвіл виконкому Хустської міської Ради народних депутатів на добудову до будинку та перебудову літньої кухні та комори, однак будівельні роботи так і не почала. На підставі цього дозволу з метою отримання окремого житла для їхньої молодої сім'ї, 1983 року він почав будівництво прибудови до будинку тещі, яку і збудував протягом 1983-1984 р.р, а потім добудовував господарські приміщення, літню кухню, котельню, облаштовував підвал, проводив опалення та оздоблювальні роботи ще три роки. У 1986 році його сім'я переселилися до цієї прибудови.
На будівництво прибудови до старого будинку ним були затрачені особисті заощадження, які він мав на ощадкнизі, а саме: 2 тис. крб., а також 5 тис. крб. які він отримав від сестри ОСОБА_5 як компенсацію за будинок, який перейшов їй у власність від батьків. Крім того, у 1986 році він працював сезонним робітником на цегельному заводі у м. Волгограді, а у 1987 році - на сільськогосподарських роботах у Латвії. Зароблені там кошти 4 тис. крб. були витрачені на будівництво.
Відтак у період спільного життя з відповідачкою ним було побудовано власними силами та коштами прибудову до будинку за адресою АДРЕСА_1, який вказано на план-схемі забудови та експлікації з БТІ під літерою «А» загальною площею 66,1 кв. м, а також літню кухню літ. «Б» та сарай літ. «В».
ІНФОРМАЦІЯ_1 мати дружини ОСОБА_6 померла.
Після її смерті у 1995 році вони з дружиною зробили поточний ремонт старої частини будинку: було замінено електрику, сантехніку, підлогу, зроблено косметичний ремонт стін, ремонт даху тощо.
У липні 1994 року відповідачка ОСОБА_2 отримала рішення виконкому Хустської міської Ради народних депутатів, яким їй було дозволено перебудувати існуючі дерев'яні господарські споруди на гараж, господарські приміщення, сарай та надбудувати над ними літню кухню, дві літні кімнати, пральню, комору та коридор. На підставі цього рішення на її ім'я у травні 1995 року їй був виданий будівельний паспорт НОМЕР_3 на відповідну перебудову.
Після закінчення поточного ремонту старої частини будинку він почав перебудову відповідно до будівельного паспорта 1995 року: розібрав старі дерев'яні будівлі та зробив фундамент під нову будівлю. Але восени 1998 року повінь перервала будівельні роботи. Подальші будівельні роботи з перебудови він змушений був припинити, оскільки треба було ремонтувати житловий будинок після повені. У 1999-2000 р.р. ним було проведено повний ремонт будинку.
Навесні 2001 року знову сталася повінь, після якої ним знову було зроблено відновлювальний ремонт будинку.
Восени минулого року він мав намір передати синові частину земельної ділянки, на якій збудував фундамент, щоб він будував собі житло. Під час оформлення технічної документації дізнався, що відповідачка ОСОБА_2 у квітні 2001 року отримала в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким як донька померлої отримала у спадщину після смерті матері житловий будинок, який у цілому з каменю-цегли, на п'ять жилих кімнат, жилою площею 86,7 кв. м, загальною корисною площею 134, 6 кв. м, до житлового будинку відносяться надвірні будівлі: літня кухня, сарай, огорожа. 05 квітня 2001 року вона зареєструвала цей будинок у Хустському БТІ на своє ім'я на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Відповідачка ОСОБА_2 відмовляється від добровільного визнання їх будинку як спільною сумісною власністю подружжя і його право на будинок не визнає, протягом близько 10 останніх років вони спільно не проживають. Вона неодноразово виказувала намір продати будинок та виїхати до Чехії, де живуть родичі її батька.
Він постійно проживає та зареєстрований у спірному будинку вже більше 30 років. Іншого житла не має. Увесь час, починаючи з 1983 року, він своїми коштами і працею будував, поліпшував, ремонтував, відновлював цей будинок, підтримував його у стані, придатному для проживання його сім'ї. Він добудував до будинку прибудову, літню кухню сарай, збудував огорожу та виконав суттєві ремонтні роботи в старому житловому будинку після його пошкодження повенями 1998 та 2001 р.р., збудував фундамент під перебудову господарських споруд відповідно до будівельного паспорту. Як вбачається з вищенаведеного, за час спільного проживання з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі ним були вкладені значні матеріальні кошти у ремонт та добудову будинку НОМЕР_2 на АДРЕСА_1, вартість будинку істотно збільшилась внаслідок його трудових та грошових затрат. Просить суд винести рішення, яким визнати житловий будинок НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 об'єктом їх з відповідачкою спільної сумісної власності, зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Хустського РУЮ зареєструвати право їх з відповідачкою спільної сумісної власності на даний житловий будинок.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 не з'явилися. До суду подали заяву про розгляд справи без їх участі на підставі наявних матеріалів справи, просили позов задоволити з мотивів, викладених у заяві.
Відповідачка ОСОБА_2, в судове засідання повторно не з'явилася, про час і місце розгляду справи її належним чином повідомлено, про причини неявки суд не повідомляла.
Представник відповідача реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції в судове засідання також не з'явився. До суду надійшло клопотання від начальника служби ОСОБА_8 про розгляд справи у відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.
У порядку ст.ст. 158, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, його представника та відповідачів, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрували 09 жовтня 1982 року у районному відділі ЗАГСу м. Хуст Закарпатської області за актовим записом 251, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4.
Після одруження позивач переїхав проживати у будинок батьків відповідачки у АДРЕСА_1 і як стверджується записом у будинковій книзі проживає там по сьогоднішній день. Іншого житла він не має. Увесь час, починаючи з 1983 року, він своїми коштами і працею будував, поліпшував, ремонтував, відновлював цей будинок, підтримував його у стані, придатному для проживання його сім'ї. Він добудував до будинку прибудову, літню кухню сарай, збудував огорожу та виконав суттєві ремонтні роботи в старому житловому будинку після його пошкодження повенями 1998 та 2001 р.р., збудував фундамент під перебудову господарських споруд відповідно до будівельного паспорту рег. НОМЕР_3 на перебудову будинку, виданого 1995 року на ім'я відповідачки.
Відповідачка ОСОБА_2 після смерті матері прийняла спадщину, яка складається із спірного житлового будинку та надвірних споруд та отримала свідоцтво про право на спадщину від 04.04.2001 року, яке посвідчене приватним нотаріусом Король О.Ю.
Згідно довідки № 1271 від 26.10.2006 року домоволодіння НОМЕР_2, яке розташоване по АДРЕСА_1 зареєстроване у бюро технічної інвентаризації за відповідачкою ОСОБА_2 в цілому.
Згідно зч. 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Такі ж положення закріплені у ст. 57 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності.
Статтею 62 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За роз'ясненням, наданим у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст. 25 КпШС спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема накладних на придбання будівельного матеріалу, виписаних на ОСОБА_1, починаючи з 1989 по 1996 роки позивач поніс значні трудові та грошові затрати на поліпшення, ремонт та відновлення житлового будинку, будівництво прибудов та господарських будівель до будинку, що у свою чергу значно збільшило житлову площу будинку та його вартість.
За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому їх слід задоволити та визнати житловий будинок НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зобов'язавши відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зареєструвати право спільної сумісної власності подружжя на цей будинок.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 174, 197, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 24, 25 КпШС України, ст.ст. 57, 60, 62 СК України, суд -
Визнати житловий будинок НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 Закарпатської області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції Закарпатської області зареєструвати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 Закарпатської області.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії до Хустського районного суду.
Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Довжанин М. М.

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.