Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути з останнього витрати по сплаті страхового відшкодування у сумі 14 254 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 18 лютого 2013 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» і ОСОБА_5 було укладено договір страхування автомобіля КІА, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить їй на праві власності. 04 листопада 2013 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобіль КІА, під керуванням ОСОБА_5, був пошкоджений. Зіткнення відбулось внаслідок порушення Правил дорожнього руху (далі - ПДР) відповідачем ОСОБА_3, який керував автомобілем Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2, що підтверджено постановою Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2013 року.

Згідно калькуляції вартість відновлювального ремонту автомобіля КІА становить 14 614 грн. ПрАТ «СК «Українська страхова група»виплатило страхувальнику ОСОБА_5 страхове відшкодування у сумі 14 254 грн, у зв'язку з чим вважало, що до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки, у зв'язку з чим просило позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року позов ПрАТ «СК «Українська страхова група» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» 14 254 грн страхового відшкодування.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року рішення районного суду змінено в частині розміру відшкодування, позов ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» суму страхового відшкодування у розмірі 14 125 грн 02 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позов є обґрунтованим, оскільки відповідно до вимог ст. 993 ЦК України до позивача, як страховика, що виплатив страхове відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції, проте зменшив суму страхового відшкодування на 128 грн 98 коп., яка відповідає вартості емблеми автомобіля КІА Cerato, яка була помилково включена ТОВ «Автосервіс Корея Моторс» до наряду-замовлення від 08 грудня 2013 року у вартість замінених деталей пошкодженого автомобіля КІА Rio.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судом установлено, що 18 лютого 2013 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» і ОСОБА_5 було укладено договір добровільного страхування автомобіля КІА, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить їй на праві власності.

04 листопада 2013 року відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль КІА, під керуванням ОСОБА_5, був пошкоджений.

Зіткнення відбулось внаслідок порушення ПДР відповідачем ОСОБА_3, який керував автомобілем Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2, що підтверджено постановою Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2013 року.

Згідно калькуляції вартість відновлювального ремонту автомобіля КІА становить 14 614 грн.

Позивач ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплатив страхувальнику ОСОБА_5 страхове відшкодування у суму 14 254 грн.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

У зв'язку з наведеним, у всіх випадках пред'явлення позову про відшкодування шкоди до володільця наземного транспортного засобу судам слід обов'язково з'ясовувати те, чи була застрахована в установленому законом порядку його відповідальність полісом обов'язкового страхування на момент завдання шкоди.

Таким чином, суд правильно встановивши, що правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 993 ЦК України, всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України не роз'яснив позивачу наслідки вчинення та невчинення певних процесуальних дій, не з'ясував чи застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, чи повідомлялась страхова компанія про страховий випадок, не вжив заходів для залучення до участі у справі в якості співвідповідача страхової компанії, з якою він можливо перебував у договірних відносинах щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а апеляційний суд був позбавлений можливості в силу повноважень, наданих йому законом, цей недолік суду першої інстанції усунути.

Крім того, суди не звернули уваги на роз'яснення, викладені в абз. 2 п. 14 зазначеної вище постанови Пленуму, про те, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»).

Разом з тим, у порушення ст. 60 ЦПК України суди не перевірили, чи є ремонтна калькуляція від 12 листопада 2013 року (а.с. 21 - 23) належним доказом розміру завданих потерпілому збитків, оскільки вона не містить відомостей про те, ким і на підставі яких документів її складено.

Ураховуючи, що суди першої й апеляційної інстанцій всупереч вимогам статей 212 - 215, 303, 316 ЦПК України, не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В.Умнова

І.М. Фаловська