У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мазур Л.М., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що внаслідок невиконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за відповідачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 липня 2013 року в сумі 17 099,47 грн.

Позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2012 року по 31 липня 2014 року в сумі 23 958,35 грн.

Рішенням Крюківського районного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 300 грн пені за несвоєчасно сплачені аліменти за період часу з 01 листопада 2012 року по 31 липня 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 23 958,35 грн пені за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалене рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Визначаючи розмір пені, суд апеляційної інстанції виходив із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму, яка становить 48 545,42 грн. При цьому, суд стягнув з відповідача пеню, з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України, в сумі 23 958,35 грн, оскільки саме таку суму просила стягнути позивачка.

Повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2007 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 16 жовтня 2007 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області заборгованість ОСОБА_7 по аліментах станом на 01 липня 2014 року складає 17 099,47 грн. При цьому, ОСОБА_7 ухилявся від сплати аліментів в повному обсязі, постійно допускав прострочення сплати аліментів.

Починаючи з серпня 2014 року ОСОБА_7 постійно сплачує аліменти та частково погасив заборгованість по аліментам за попередні періоди.

Згідно розрахунку державного виконавця ОСОБА_7 має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2014 року в сумі 648,49грн.

ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2012 року по 31 липня 2014 року в сумі 23 958,35 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи даний спір не правильно визначив розмір неустойки (пені), оскільки неустойка нараховується, виходячи із заборгованості за аліментами за місяць помноженої на 1 % пені і помноженої на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Крім того, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо зменшення, відповідно до ч. 2 ст. 196 ЦК України, розміру пені з 2 322,65 грн до 300,00 грн, оскільки суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тому, що відповідач з власної ініціативи не виконував рішення суду про стягнення аліментів, а виконувати його став лише після звернення Кременчуцького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Полтавській області з поданням до Кременчуцького МВ УМВС України у Полтавській області про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

За таких обставин, визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук