У Х В А Л А

3 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М., -

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 5 листопада 2014 року та рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 5 листопада 2014 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча") на користь ОСОБА_3 1 тис. 500 грн середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією з утриманням ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, та 100 грн у відшкодування моральної шкоди.

8 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначених судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року.

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 3 липня, 20 листопада 2013 року та 2 липня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_3 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Постановляючи ухвалу від 1 квітня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які, з урахуванням установлених обставин справи, а саме, що позивач звертався до відповідача з заявою про виплату йому заборгованості суми індексації і компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 1 березня 2003 року до 25 липня 2011 року, проте 28 березня 2014 року відповідачем було перераховано йому заборгованість за період з липня 2003 року до липня 2006 року, тобто наявний спір між сторонами про розмір належних до виплати сум при звільненні працівника, та що спір вирішено на користь працівника частково, вважали, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, зазначеного у статті 117 КЗпП України, повинен бути визначений із застосуванням принципу співмірності, тобто з урахуванням розміру спірної суми з компенсації втрати частини заробітної плати та індексації заробітної плати та частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі й щодо періоду, за який вона підлягає сплаті.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року, яка надана заявником для порівняння, суд касаційної інстанції скасував рішення апеляційного суду та залишив в силі рішення суду першої інстанції, яким стягнуто на користь працівника суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням тієї обставини, що відповідач добровільно виплатив позивачу суму заборгованої індексації заробітної плати та компенсації й судового спору щодо розміру заборгованості із заробітної плати у сторін не було.

У постановах Верховного Суду України від 3 липня та 20 листопада 2013 року міститься висновок про можливість зменшення судом середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що передбачено статтею 117 КЗпП України, лише у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати сум при звільненні працівника.

У постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року міститься висновок про те, що порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної влади виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Отже, порівняння наведеного судового рішення суду касаційної інстанції, наданого заявником для порівняння, із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметом спору, підставами позову та за аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду зазначених вище судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України від 3 липня, 20 листопада 2013 року та 2 липня 2014 року висновкам, оскільки судове рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вказаної вище справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 5 листопада 2014 року та рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 5 листопада 2014 року та рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2014 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко