Кодимський районний суду Одеської області
____________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/683/15-ц
Провадження №2/503/325/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів та відшкодування завданої моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 30 березня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом розірвання укладеного з відповідачем договору купівлі-продажу електричного обігрівача, повернення сплачених за нього грошових коштів в сумі 800 грн. та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав та пояснив, що 13 жовтня 2014 року він у належному відповідачеві магазині, розташованому в м.Кодима по вул.Леніна, за 800 грн. придбав електричний обігрівач-конвектор.

На початку листопада місяця 2014 року вказаний обігрівач зламався, після чого відповідач відремонтував його, замінивши несправну деталь.

Ще через декілька тижнів обігрівач знову зламався, після чого позивач звернувся до відповідача з проханням повернути йому кошти за придбаний обігрівач, однак відповідач відмовився, запропонувавши в межах гарантійного обслуговування його відремонтувати.

Однак, через неналежну якість та постійні несправності позивач не міг надалі використовувати придбаний обігрівач за призначенням, до того ж гарантійний ремонт мав бути здійснений впродовж тривалого часу, що унеможливило обігрів позивачем своєї квартири у зимній період, тому він наполіг на поверненні грошових коштів за придбаний обігрівач, однак відповідач відмовився їх повертати.

У звязку з цим, просив розірвати укладений з відповідачем договір купівлі-продажу неякісного обігрівача та повернути йому сплачені за нього грошові кошти в сумі 800 грн.

Окрім цього, у відповідності з вимогами ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду в сумі 3000 грн., оскільки через продаж йому неякісного товару він був позбавлений можливості обігрівати своє житло у зимній період, змушений був постійно ремонтувати придбаний обігрівач, звертатись до суду.

Відповідач ОСОБА_2 заявленого позову не визнав та підтвердив, що дійсно у жовтні місяці 2014 року позивач ОСОБА_1 придбав у належному йому магазині електричний обігрівач.

У лютому місяці 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням повернути сплачені за вказаний обігрівач кошти, пояснивши, що обігрівач зламався.

У поверненні коштів за проданий обігрівач відповідач відмовив, запропонувавши позивачеві здійснити у спеціалізованому сервісному центрі гарантійний ремонт вказаного приладу, пояснивши, що повернення сплачених за товар коштів можливе лише у разі встановлення істотних технічних несправностей, згідно з якими подальша експлуатацію приладу неможлива.

Однак, відповідач наполіг саме на поверненні йому грошових коштів, відмовившись від гарантійного ремонту придбаного обігрівача.

Зазначив також, що позивач лише один раз у лютому 2015 року звертався до нього з проханням відремонтувати придбаний обігрівач, інших повідомлень про несправність придбаного обігрівача до нього не надходило.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно з ч.3 ст.10 та ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши відповідно докази відповідно згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України.

При цьому, як передбачено в ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного стану, а підставами їх виникнення, окрім іншого, є договори та інші правочини, а також спричинення шкоди (п.п.1, 3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Судом встановлено, що 13 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 уклав з приватним підприємцем ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) договір купівлі-продажу електричного обігрівача «Конвектор ТК-21», серійний номер №Р1163, сплативши за нього грошові кошти в сумі 800 грн.

Відповідно до свідоцтва про приймання та продаж, проданий відповідачем ОСОБА_2 обігрівач відповідає вимогам технічним вимогам ТУ У 29.7-5:2009 (ААН3.632433.001 ТУ). Виробник приладу ТОВ «Телекарт-Прилад» (юридична адреса: 65015, м.Одеса, дорога Люстдорфська, 162).

Вчинення вказаного правочину підтверджується сторонами, а також наданими ними письмовими доказами керівництвом з експлуатації, свідоцтвом про приймання та продаж та гарантійним талоном.

Отже, з огляду на ст.698 ЦК України між сторонами у справі укладено договір роздрібної купівлі-продажу, за умовами якого продавець - відповідач ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, передав покупцеві ОСОБА_1 товар електричний обігрівач, призначений для обігріву приміщень.

Цей договір є публічним. До відносин за цим договором з участю покупця - фізичної особи, крім положень Цивільного кодексу України, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови №5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснив, що вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв'язку з придбанням товарів неналежної якості, слід мати на увазі, що відповідно до статей 12 та 14 Закону України «Про захист прав споживачів» №3161-ІV від 01 грудня 2005 року такі вимоги можуть пред'являти споживачі, які мають на товари квитанції, товарні або касові чеки чи інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти або документи, які їх замінюють. Оскільки в системі роздрібної торгівлі договір купівлі-продажу, як правило, збігається з його виконанням, на нього відповідно до норм ЦК України не поширюються вимоги щодо обов'язкової письмової форми.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 у встановленому законом порядку доведено факт придбання у відповідача ОСОБА_2 спірного обігрівача.

Отже, відповідно до п.1 ч.1 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення договору роздрібної купівлі-продажу електричного обігрівача виникли відповідні цивільні права та обовязки, де відповідач є продавцем і субєктом, що надає послуги з гарантійного обслуговування і ремонту, а позивач - споживачем реалізованого відповідачем товару.

Частина 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає права споживача (яким відповідно до п.22 ст.1 цього закону є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника) під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, зокрема, для задоволення своїх особистих потреб споживач має право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.6 вказаного закону та п.16 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Мінекономіки України №104 від 19 квітня 2007 року і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 8 листопада 2007 року за №1257/14524 (далі Правила), продавець (виробник, виконавець), працівники суб'єкта господарювання, здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва зобовязані передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати достовірну та своєчасну інформацію про цю продукцію.

Згідно зі ст.708 Цивільного кодексу України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Такі ж норми містить і ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до нього чи до виготовлювача товару (ч.ч.3, 4 ст.678 ЦК України).

Таким чином, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, споживач, яким є позивач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, окрім іншого, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, вимога про що заявлена позивачем.

При цьому, згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» ці вимоги пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.30 Правил продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.31 Правил у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника).

Згідно зі ст.679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Судом встановлено та підтверджено поясненнями сторін, що 15 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених ним за придбаний обігрівач грошових коштів.

Водночас, за змістом ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.708 ЦК України розірвання договору купівлі-продажу товару та повернення сплачених за нього коштів можливе лише за наявності істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця) та які унеможливлюють його подальше використання за призначенням.

Така правова позиція викладена в ухвалі Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року, прийнятій у справі №6-20880св14 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/39927187).

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що істотним є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з наведених ознак: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад 14 календарних днів, він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов'язаний провести експертизу продукції. При цьому на споживача покладається обов'язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про приймання та продаж, проданий відповідачем ОСОБА_2 обігрівач відповідає вимогам ТУ У 29.7-5:2009 (ААН3.632433.001 ТУ), його виробником є ТОВ «Телекарт-Прилад», продукція якого є сертифікованою, отже проданий товар не є фальсифікованим.

ТОВ «Тлекард-Прилад», як виробник зазначеного приладу, має сервісний центр з обслуговування виробленої продукції.

З пояснень позивача та відповідача, наданих ними в судовому засіданні, вбачається, що позивачем ОСОБА_1 одразу була заявлена вимога про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених ним грошових коштів, при цьому, від проведення гарантійного обслуговування та ремонту придбаного обігрівача, а також від встановлення причини його несправності, позивач відмовився, мотивуючи свою відмову необхідністю обігріву належного йому житла.

Однак, відповідно до ч.ч.6 та 9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» перевірка якості товару здійснюється протягом чотирнадцяти днів, при цьому, на час ремонту споживачеві може бути надано товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації).

Отже, відмова позивача ОСОБА_1 від встановлення причини несправності придбаного ним обігрівача, унеможливлює доведення ним наявності істотних недоліків цього товару такими, наявність яких тягне розірвання договору, позаяк їх відсутність може бути підставою для відновлення порушеного права позивача іншими способами, передбаченими ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Сукупність викладених обставин є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, в тому числі і в частині стягнення моральної шкоди, які є похідними від вимог про розірвання договору купівлі-продажу та повернення товару.

При цьому суд враховує положення ст.213 ЦПК України, якою передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, а також положення ст.214 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів та стягнення завданої моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його повного тексту.

Суддя Сопільняк О.М.