Справа № 361/9010/13-ц Головуючий у І інстанції Пухна О.М.
Провадження № 22-ц/780/4465/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 22.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Білоконь О.В., Гуля В.В.,

За участі секретаря: Яруна Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом та просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованость за кредитним договором у сумі 30 494,20 дол. США, що станом на 12 серпня 2013 року становить 243 740 гривень 13 копійок та 2438 гривень 00 копійок суми сплаченого судового збору

Мотивував тим, що 09 листопада 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_2 укладено Генеральну угоду № 12, відповідно до якої Банк відкриває Позичальнику кредитний ліміт (надає кредит) на строк по 08 листопада 2017 року з максимальним загальним розміром позичкової заборгованості в розмірі 300 000 дол. США. На підставі Генеральної угоди № 12 від 09 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 12.70-12/07-СК, за умовами якого позивач надав позичальнику споживчий кредит в розмірі 110 000 дол. США зі строком користування до 08 листопада 2012 року та сплатою 14,4 % річних за користуванням кредитом. Виконання зобовязання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 12-70/07-ДП1, укладеним між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згідно умов якого поручитель відповідає перед Банком як солідарний боржник, включаючи повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № 12.70-12/07-СК від 09 листопада 2007 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючими основне зобовязання).

Вказував, що ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобовязання у частині повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед Банком, яка станом на 12 серпня 2013 року становить 30 494 доларів 20 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 243 740 гривень 13 коп., з яких 25 697,80 дол. США, що еквівалентно 205 402, 51 грн., - прострочена заборгованість по кредиту за період з 01.10.2012 р. по 12.08.2013 р.; 663,74 доларів США, еквівалентно 5 305,27 грн., - прострочена заборгованість за процентами, нарахованими з 01.10.2012 р. по 12.08.2013 р.; 220 доларів 11 центів, еквівалентно 1759 грн. 34 коп., - пеня за несвоєчасну сплату процентів з 01.10.2012 р. по 12.08.2013 р.; 3 215 доларів США 95 центів, що еквівалентно 25 705 грн. 09 коп., - пеня за несвоєчасну сплату кредиту з 01.10.2012 р. по 12.08.2013 р.; 22 долари 13 центів, що еквівалентно 352 грн. 73 коп. три проценти річних за весь час прострочення сплати процентів за період з 01.10.2012 р. по 12.08.2013 р.; 652 доларів США 47 центів, що еквівалентно 5 215 грн. 19 коп. три проценти річних за весь час прострочення сплати кредиту за період з 01.10.2012 р. по 12.08.2013 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 29 797, 60 дол. США та 5 540 грн. що складають три відсотки річних.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду І інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом І інстанції встановлено, що 09 листопада 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та відповідачем ОСОБА_2 укладено Генеральну угоду № 12, відповідно до якої Банк на положеннях та умовах цієї угоди зобовязується надати клієнту кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених у рамках цієї угоди і які є її невідємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості клієнта за наданими кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 300 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту.

На підставі Генеральної угоди № 12 від 09 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 12.70-12/07-СК, за умовами якого позивач надав позичальнику споживчий кредит в розмірі 110 000 дол. США зі строком користування по 08 листопада 2012 року та сплатою 14,4 % річних за користуванням кредитом (а.с. 12-13).

Кредит надається шляхом перерахування кредитних коштів у валюті кредиту на рахунок Позичальника № 1782 в Першій Київській Філії ВАТ ВТБ Банк, МФО 322852 (п.2.2 кредитного договору).

19.07.2010 року та 28.09.2012 року були внесені зміни та доповнення , які є невід»ємними частинами кредитного договору від 09.11.2007 року.

На виконання наведеного вище положення 14 листопада 2007 року позивачем перераховано на рахунок ОСОБА_2 суму кредиту у розмірі 110 000,00 дол. США, що підтверджується копією розпорядження бухгалтерії (а.с. 28).

Виконання зобов»язання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 12.70-12/07-ДП1 , укладеного 24 червня 2009 року, згідно положень якого поручитель ОСОБА_3 поручається перед Банком за виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 12.70-12/07-СК від 09 листопада 2007 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючи основне зобовязання). У разі невиконання зобовязання за кредитним договором Поручитель та Позичальник відповідають як солідарні боржники (а.с. 27).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором , суд виходив з положень ст.ст. 526,546, 559, 611,625 ЦК України та прийшов до висновку , що позичальник та поручитель повинні відповідати перед банком у солідарному порядку.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку , встановленого в договорі поруки. У разі , якщо такий строк не встановлено, порука припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється , якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до роз»яснень , викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , при вирішенні таких спорів суд має враховувати , що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже , якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов»язання , то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов»язання у повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У п.1.1 кредитного договору № 12.70-12/07-СКвід 09.11.2007 року чітко визначено строк виконання зобов»язання , а саме: банк надає позичальнику кредит в сумі 110 000 дол. США на строк до 08 № 12.70-12/07-СК

Доказів про те, що після дати повернення кредиту , а саме після 08 листопада 2012 року вимога до поручителя пред»являлась кредитором , не подано і на такі обставини , суд І інстанції уваги не звернув.

Оскільки в договорі поруки не встановлено строку припинення поруки , а кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явив вимоги до поручителя, у даному випадку до 08.11.2012 року, то порука , як про це вказано в законі припинилась, оскільки таку вимогу до поручителя банк пред»явив лише 24.09.2013 року після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку.

З огляду на викладене, суд І інстанції прийшов до помилкового висновку про солідарне стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 553 ЦК України, якщо в зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Результат аналізу норм ст. 99 Конституції України , ст.ст. 192,533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу/ тобто грошової одиниці , в якій визначена сума зобов»язання / валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов»язання і його виконання, є національна валюта України - гривня.

Відповідно , у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню й інші складові грошового зобов»язання / пеня, штраф, неустойка, проценти/ та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Проте суд І інстанції неправильно застосував вказані норми закону , визначаючи при цьому суму погашення грошового зобов»язання лише в іноземній валюті.

Відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду, яке ухвалене з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2014 рокускасувати та ухвалити нове, яким позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 25 697 дол. США, що еквівалентно 205 402 грн. 51 коп. прострочена заборгованість по кредиту; 663, 74 дол. США, що еквівалентно 5 305 грн. 27 коп. прострочена заборгованість за процентами; 5 215 грн. 19 коп. три проценти річних за весь час прострочення сплати кредиту з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 25 705 грн. 09 коп. пеня за несвоєчасну сплату кредиту

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: