Справа №489/557/15-ц 04.08.2015 04.08.2015 04.08.2015
Провадження №22-ц/784/1890/15
Провадження № 22ц-784/1890/15 Головуючий у 1-й інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 44 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

04 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Біляєвій В.М.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2015 року

за позовом

Миколаївської міської ради до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5

про

виселення,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Миколаївська міська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення із житлового приміщення.

Позивач зазначав, що на балансі КП СКП «Гуртожиток» знаходиться гуртожиток, що розташований по АДРЕСА_1, який належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. У кімнаті НОМЕР_1 цього гуртожитку зареєстровані та проживають відповідачі.

У 2011 році ОСОБА_3 звернулась до Миколаївської міської ради із заявою передати їй хол, який розташований на 4 поверсі гуртожитку для реконструкції під житло за власні кошти.

Після завершення переобладнання відповідачка зобов'язалася передати кімнату НОМЕР_1, що належить їй та її неповнолітнім дітям на праві власності до комунальної власності.

Провівши реконструкцію вказаного приміщення, відповідачі самовільно вселилися до нього та відмовились від своїх зобов'язань щодо передачі у власність територіальній громаді належну їм кімнату НОМЕР_1.

Посилаючись на наведене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд зобов'язати відповідачку, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей звільнити переобладнане під кімнату НОМЕР_2 приміщення холу загальною площею 44,8 кв.м., що розташоване на четвертому поверсі гуртожитку по АДРЕСА_1, шляхом виселення з нього, без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2015 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 є гуртожитком, який переданий до комунальної власності.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 травня 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є співвласниками кімнати АДРЕСА_1 і кожному з них належить по 1/3 його частині.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1358 від 21 грудня 2011 року погоджено комунальному підприємству «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток», на балансі якого перебуває вказаний будинок реконструкцію холів та нежитлових приміщень вказаного гуртожитку під житлові приміщення.

11 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до Миколаївської міської ради з проханням передати їй хол на четвертому поверсі гуртожитку по АДРЕСА_1 для реконструкції під житло за власні кошти. В заяві зобов'язалася в разі задоволення її прохання передати до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва приватизовану кімнату НОМЕР_1, що розташована у цьому ж гуртожитку.

10 січня 2012 року на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради розглянута заява ОСОБА_3 та надано дозвіл останній реконструювати за власні кошти хол на 4 поверсі гуртожитку по АДРЕСА_1 за умови звільнення та передачі кімнати НОМЕР_1 вказаного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва після завершення реконструкції.

Після проведення реконструкції холу, адміністрацією Ленінського району Миколаївської міської ради, в межах наданих повноважень,передбачених рішенням Миколаївської міської ради № 5/3 від 21 квітня 2011 року, винесено розпорядження № 337р від 24 грудня 2012 року про готовність спірної кімнати житловою площею 21,5 кв.м, загальною площею 44,8 кв.м до експлуатації та Миколаївським ММБТІ виготовлено технічний паспорт.

Наведені обставини свідчать про те, що спірна кімната набула статусу житлового приміщення і їй присвоєно окремий НОМЕР_2.

Листом від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_3 було повідомлено про необхідність звернення до міськвиконкому з питання отримання ордеру на вказане переобладнане житлове приміщення, за умови звільнення та передачі у комунальну власність кімнати НОМЕР_1.

Проте, ОСОБА_3 відмовилася від звільнення та передачі до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва кімнати НОМЕР_1, у зв'язку з чим, їй було відмовлено у наданні дозволу на вселення до спірного житлового приміщення.

Із заявою про покращення її житлових умов та клопотанням перед адміністрацією про надання на її сім'ю додаткової житлової площі у гуртожитку, відповідачка не зверталася.

Актом комісійного обстеження від 28 лютого 2014 року встановлено, що відповідачі проживають у переобладнаному приміщенні холу та кімнаті НОМЕР_1 зазначеного гуртожитку.

Згідно ст..129 ЖК Української PCP на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу.

Аналогічні норми передбачені п.п. 9 та 10 Примірного положення про гуртожитки, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 03.06.1986 року №208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки».

В п. 19 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що переселення в разі необхідності, громадян з одного приміщення в інше в даному гуртожитку провадиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету і комітету комсомолу з видачею нового ордеру. Також, даний пункт визначає, що мешканцям гуртожитку забороняється самовільно переселятися з одного приміщення в інше.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що правових підстав для вселення у спірну кімнату відповідачі не мали, оскільки ордер на право зайняття вказаної кімнати в гуртожитку після її реконструкції не отримували, тому у них не виникло права на користування спірним приміщенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що, на думку відповідачки, вона має право на проживання у спірній кімнаті, колегія суддів не може прийняти до уваги, так як вони не спростовують висновок суду щодо самоправного заселення у спірну кімнату, тому що дана житлова площа у передбаченому законом порядку відповідачам не надавалась.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді