Номер провадження: 22-ц/785/5587/15
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Сєвєрової Є.С., Дрішлюка А.І.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект») про визнання договорів недійсними та скасування заборон відчуження,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект») про визнання недійсними договорів, укладених між позивачем та відповідачем, а саме: Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04.10.2007року та додаткової угоди до нього № 1 від 16 лютого 2009р., Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04.10.2007року, Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06.09.2006року та додаткової угоди до нього № 1 від 06 вересня 2006 року, договору іпотеки від 04 жовтня 2007 року. Водночас позивач просила про скасування заборон відчуження заставного рухового та нерухомого майна, про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державного реєстру обтяжень та заборон відчуження рухомого майна записи про іпотеку і заборону відчуження.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вищезазначені договори - є недійсними у зв'язку з відсутністю у сторін договору на момент їх укладення індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка передбачена п. "г" п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", та яка б дозволяла використовувати позивачам іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобов'язань за кредитним договором. Вважала, що недійсність основних кредитних зобов'язань тягне за собою недійсність договору іпотеки реєстровий № 37/2 від 04.10.2007 року та застави рухомого майна, а саме: транспортного засобу марки SUBARU, модель - TRIBECA рік випуску - 2006 року, колір - чорний, тип ТЗ - легковий універсал, номери агрегатів: шасі - НОМЕР_1, двигун 2999 куб. см. В; державний номер НОМЕР_2, чим порушуються права позивача, як сторони недійсного забезпечувального зобов'язання. Позивач просила справу розглянути за її відсутності.

Відповідач участі у розгляді справи не приймав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року позов ОСОБА_1. до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними - задоволено. Визнано недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0, укладений між ОСОБА_1. та АКІБ «УкрСиббанк» від 04 жовтня 2007 року. Визнано недійсною Додаткову угоду № 1 від 16 лютого 2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0, укладену між ОСОБА_1. та АКІБ «УкрСиббанк». Визнано недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 04 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_1. та АКІБ «УкрСиббанк».

Визнано недійсним посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. договір іпотеки, укладений 04 жовтня 2007 року між ОСОБА_1. та АКІБ «УкрСиббанк», реєстровий № 37/2, відповідно до якого в іпотеку було передано нежилі приміщення офісу, що знаходяться за адресою: місто Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок № 70.

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна - нежитлових приміщень офісу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 47,4 кв. м., що належать на праві власності ОСОБА_1., накладену Дєордієвою І.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 04 жовтня 2007 року, за реєстровим № 432, у зв'язку з посвідченням нею 04 жовтня 2007року Договору іпотеки за реєстровим № 37/2.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Запис про заборону відчуження нежитлових приміщень офісу, що розташовані в місті Одеса, вулиці Дніпропетровська дорога, будинок № 70, загальною площею - 47,4 кв. м., що належать на праві власності ОСОБА_1., накладену 04 жовтня 2007 року Дєордієвою І.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу за реєстровим № 432, у зв'язку з посвідченням нею 04 жовтня 2007 року Договору іпотеки за реєстровим № 37/2.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Запис про іпотеку нежитлових приміщень офісу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 47,4 кв. м., що належать на праві власності ОСОБА_1., внесений 04 жовтня 2007 року Дєордієвою І.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим № 432, у зв'язку з посвідченням нею іпотечного договору від 04 жовтня 2007 року за реєстровим № 37/2.

Визнано недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0, укладений між ОСОБА_1. та АКІБ «УкрСиббанк» від 06 вересня 2006 року.

Визнано недійсною Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 вересня 2006 року, укладену 06 лютого 2009 року між ОСОБА_1. та АКІБ «УкрСиббанк».

Скасовано заборону відчуження автомобіля марки SUBARU ТРІВЕСА, 2006 року випуску, шасі - НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1. на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № НОМЕР_3, виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 05 вересня 2006 року.

Ухвалено державному реєстратору вилучити запис з Державного реєстру обтяжень та заборон відчуження об'єктів рухомого майна реєстраційний номер 8361404 про обтяження та заборону відчуження рухомого майна, за Договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 06 вересня 2006 року, а саме: автомобіля марки SUBARU ТРІВЕСА, 2006 року випуску, шасі - НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1. на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № НОМЕР_3, виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області від 05 вересня 2006 року. Контрольна сума запису: 631А456В50, який було внесено 12 січня 2009 року старшим консультантом відділення Акціонерного комерційного інноваційного «УкрСиббанку» № 260 в місті Одеса ОСОБА_2. та Одеською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» просить рішення суду від 27 лютого 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення та на порушення судом матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові, з наступних підстав.

За правилами ч. 1 п.1,3,4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_1. є обґрунтованим, оскільки на момент укладення кредитного договору банк не мав права на здійснення операцій з іноземною валютою, зокрема не мав індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, а тому оспорені договори, у тому числі забезпечувальні, не відповідають вимогам чинного законодавства.

З такими висновками суду погодитись неможливо.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам цивільно-процесуального закону не відповідає.

За змістом ст. ст. 3 ч.1п.3, 626ч.1,3, 627, 629 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2007 року між ОСОБА_1. та Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі АКІБ, а тепер ПАТ) «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якому (п.1.1) відповідач надав позивачу кредит у розмірі 94000 дол. США, з умовою сплати 10,5 % річних та кінцевим терміном повернення до 04 жовтня 2022 року. (а.с.93-97). До вищевказаного договору № 0, 16 лютого 2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1, якою змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше за 04 жовтня 2024 року.(а.с.107).

04 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1. було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким (п.1.1) відповідач надав позивачу кредит у формі поновлювальної кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є 2744,19 грн., та який надається позивачу у разі несплати страхового платежу з умовою погашення за встановленим графіком протягом 11 місяців і сплати процентів 14,5% річних «з наступного року починаючи з дати укладення договору» (а.с.169-174). В забезпечення виконання вищевказаних договорів цього ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки № 37/2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В., відповідно до умов якого в іпотеку було передано нежилі приміщення офісу, загальною площею 47,2 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, буд.70. (а.с.108-109) На підставі зазначеного договору до реєстру заборон відчуження нерухомого майна нотаріусом була внесена заборона відчуження зазначеного майна за реєстровим № 432.

06 вересня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1. було укладено договір про надання споживчого кредиту і застави № 0, за яким (п.1.1) банк надав позивачу кредит у сумі 48201 дол. США на строк до 06 вересня 2013 року зі сплатою 11% річних. (а.с.7-11) Згідно з п.1.4 вказаного договору кредит надано позивачу для придбання автомобіля марки SUBARU TRIBECA 2006 року випуску. Відповідно до п.2.1 договору у забезпечення виконання у повному обсязі всіх грошових зобов'язань позивача за даним договором, позивач передав в заставу рухоме майно - транспортний засіб марки SUBARU, модель - TRIBECA, рік випуску - 2006 р., колір - чорний, тип ТЗ - легковий універсал, номери агрегатів: шасі - НОМЕР_1, двигун - 2999 куб. см. В; державний номер - НОМЕР_2. До вищевказаного договору № 0 сторонами 06 лютого 2009 року було укладено Додаткову угоду № 1, якою змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше за 05 вересня 2014 року. (а.с.18)

В якості забезпечувальних договорів між позичальником та поручителями укладались також договори поруки, які позивачем не оспорені.

За доданими до апеляційної скарги договором факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, додатком до нього, актом приймання передачі прав вимоги, нотаріально посвідченим договором відступлення прав вимоги за договорами іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» відступив свої права вимоги до ОСОБА_1. Товариству з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Кей-Колект».(а.с.60-70)

Зі вищевказаних договорів про надання кредиту в іноземній валюті вбачається, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На момент укладання договорів АКІБ «УкрСиббанк» мав банківську ліцензію № 75, видану Нацбанком України 24.12.2001року, дозвіл № 75-2 та додаток до дозволу № 75-2 від 19.11.2002р., згідно з якими банк мав право здійснювати операції з іноземною валютою.(а.с.285-289) Заборони надання кредиту в іноземній валюті, вони не містять.

Згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47,49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Посилання ОСОБА_1. на те, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях, відповідно до ст. 533 ЦК України, не можуть братися до уваги, оскільки ч. 3 ст. 533 ЦК України, Конституція та інші законодавчі акти України не обмежують можливість використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Посилання ОСОБА_1. на те, що банк не вправі був укладати кредитний договір в іноземній валюті без наявності індивідуальної ліцензії є неспроможними, виходячи з наступного. У відповідності з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» ( п.10,11) судам роз'яснено, що «банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.» На момент ухвалення судом рішення наведене роз'яснення постанови Пленуму уже було чинним та підлягало врахуванню судом першої інстанції.

Виходячи з вищезазначеного, колегія прийшла до висновку, що підстав вважати, що договори про надання споживчого кредиту в іноземній валюті, додаткові угоди до них, договір іпотеки були укладені з порушенням вимог закону, і що тому є підстави для скасування заборон відчуження і державної реєстрації обтяжень рухомого та нерухомого майна, у суду першої інстанції не було.

А крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції з посиланням на відсутність індивідуальної ліцензії для використання банком іноземної валюти визнав недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким кредит позивачу було надано у формі поновлювальної кредитної лінії в національній валюті України (2774,19 грн.), та який також забезпечувався договором іпотеки від 04 жовтня 2007 року, при цьому суд жодним чином не вмотивував такого свого рішення. Суд першої інстанції визнав недійсними договір про надання споживчого кредиту № 0 з додатковою угодою № 1 та договір про надання споживчого кредиту № 0, які судом навіть не досліджувались, і які позивачем до позовної заяви не додавались, та були витребувані у правонаступника позикодавця тільки на стадії апеляційного провадження.

За таких обставин, колегія прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект») про визнання недійсними договорів і скасування заборон відчуження повністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова А.І. Дрішлюк