ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7455/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Корпусенко А.О.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, де є третя особа про розірвання шлюбу та визначенням місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син. У зв'язку із розладом у сімейних відносинах сторін, почали виникати сварки, що погано впливало на розвиток та виховання дитини і позивач вимушена була залишити спільне місце проживання сторін із дитиною, проте відповідач не віддав дитину позивачу, а залишив проживати малолітнього сина із собою. В свою чергу, позивачем було орендоване житло біля мешкання відповідача та сина, остання намагається виконувати батьківські обов'язки як і раніше, проте відповідач чинить позивачу у цьому перешкоди, зокрема негативно налаштовує дитину проти позивача. Позивач має належні умови проживання та дохід для утримання дитини, не веде аморального способу життя, не має поганих звичок, займається із дитиною її навчанням, слідкує за якісним харчуванням, а тому вважає, що дитині краще було б проживати разом із нею. Позивач зазначає, що з відповідачем не проживає разом майже протягом двох років, не веде спільного господарства, не підтримує шлюбно - сімейні відносини. Внаслідок негативного ставлення з боку відповідача до особи позивача, остання остаточно втратила почуття любові та поваги до особи останнього, примирення категорично не бажає, шлюбі носить виключно формальний характер, а тому збереження останнього є недоцільним.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, під час попереднього розгляду справи, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місця проживання дитини із ним, проте в подальшому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 207 ЦПК України зустрічний позов залишено без розгляду про що постановлена ухвала. В судові засідання відповідач повторно не з'явився, причина неявки відповідача у перше судове засідання була обумовлена хворобою дитини, причина другої неявки із слів представника відповідачаОСОБА_4 /а.с. 74, 76/, яка в подальшому залишила залу судового засідання до закінчення судового розгляду, також була обумовлена хворобою дитини. В свою чергу, повторна неявка іншого представника відповідачаОСОБА_5 /а.с. 32 - 35/, а також неявка представника відповідачаОСОБА_4 у судове засідання, яке було відкладено, мали місце без поважних причин.

Згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

Згідно ч. 5 ст. 169 ЦПК України, наслідки, визначені частинами другою - четвертою цієї статті, настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання.

Позивач просила розглядати справу у відсутність відповідача та представників останнього, посилаючись на те що дії останніх спрямовані на затягування розгляду справи. Відповідач має двох представників один з яких не з'явився повторно, а іншій до закінчення судового розгляду залишив залу судового засідання.

Представник третьої особи не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача та представників останнього.

Враховуюча наявність у відповідача двох представників, а також особисту присутність відповідача під час попереднього розгляду справи, присутність представника відповідача ОСОБА_4 під час судового розгляду у якому було ухвалено рішення, наявність другого представника ОСОБА_5 суд вважає, що клопотання відповідача про відкладення повторно судового розгляду є таким, що цілеспрямовано направлено на затягування розгляду справи по суті, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, 1950 року, а саме кожна особи має право на розгляд його справи судом впродовж розумного строку. Враховуючи зазначене, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи було відмовлено. Враховуючи те, що відповідач та представник останнього ОСОБА_4 були присутні під час попереднього судового засідання, останнім були роз'яснені права, якими останні скористалися, ОСОБА_4 була присутня на початку судового засідання, в якому було ухвалено рішення суду, розгляд даної справи та рішення підлягає ухваленню у загальному порядку.

Представник третьої особи підтримала висновок останньої, наданий за результатами розгляду питання третьою особою щодо визначення місця проживання дитини з відповідачем.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у шлюбі з 02.08.2003 року зареєстрованомуу відділі реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 104 /а.с. 17/.

Сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 16/.

Сторони проживають окремо з грудня 2014 року. Позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача, примирення з останнім категорично не бажає, шлюб існує формально. Причиною у зв'язку з якою позивач вимушена була залишити спільне житло сторін є негативне ставлення відповідача до особи позивача, вчинення сварок, які виникали на ґрунті непорозуміння у сімейному побуті,зокрема і у присутності дитини, що в свою чергу погано впливає на виховання сина. Вказані обставини підтверджується прослуханими у судовому засіданні аудіозаписами розмов сторін та долучених до матеріалів справи на флешнакопичувачі /а.с. 153/.

Крім того, відповідач є людиною не врівноваженню та неодноразово застосовував до позивача фізичне насильство, зокрема і після припинення спільного проживання у зв'язку з чим позивач вимушена була звертатися до правоохоронних органів /а.с. 22 - 24, 86 - 88/.

Протягом окремого проживання сторін, яке має місце тривалий час стосунки між сторонами не покращились, а навпаки погіршились через невизначеність питання про місце проживання дитини, постійні суперечки щодо участі у вихованні дитини тощо.

Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер.За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпаслась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам малолітнього сина. Майновий спір між сторонами вирішується в іншому судовому провадженні, спір щодо утримання дитини на даний час відсутній.

Позивач зазначає, що після залишення місця спільного проживання з відповідачем, остання намагалась забрати сина, щоб останній проживав разом із нею, проте відповідач категорично відмовив останній і на даний час дитина проживає разом із відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщомати та батько,якіпроживаютьокремо, не дійшлизгодищодо того, з ким із них буде проживатималолітнядитина, спірміж ними можевирішуватися органом опіки та піклуванняабосудом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач просить визначити місце проживання дитини із нею, оскільки саме вона приділяє більшу увагу належному розвитку дитини, а саме виконує з останнім домашні завдання, слідкує за здоровим харчуванням сина, готує їжу. В свою чергу, відповідач не вміє готувати та купує готові продукти харчування, а також не приймає участі у навчальному процесі дитини. Вказані обставини підтверджуються психологічними характеристиками наданими практичним психологом ОСОБА_7 /а.с. 91, 92/.

Так з вказаних висновків вбачається, що дитині сторін з батьком простіше спілкуватися, гратися, а з матір'ю вирішувати питання навчання і різні питання пов'язані з організацією діяльності /а.с. 91/. Батько не розбирається у навчанні і буває не перевіряє завдання, які дитина завжди робила з позивачем, вона в цьому розуміється. Відповідач готувати не вміє, раніше їжу готувала і приносила позивач, дитині подобається як мама готує, але потім відповідач не дозволив позивачу приходити, і дитина не розуміє чому. На даний час відповідач купує для дитини готову їжу. Дитина дуже сумує за позивачем і син хотів би проводити більше часу з матір'ю. Дитина залежить від думки батька, який має на вплив на сина /а.с. 92/.

Згідно рекомендації третьої особи /а.с. 101/, вбачається, що остання визначила місце проживання дитини з батьком /а.с. 101/. Як пояснила представник третьої особи, зважаючи на наявність вище вказаних висновків і в разі прийняття до уваги останніх, можливо і висновок третьої особи був би іншим, проте на час проведення комісії таких даних не було.

З вказаних характеристик, а також чисельних заяв позивача, відповідача, висновків психолога вбачається, що позивач дитину не покинула між сторонами дійсно має місце конфлікт щодо визначення місця проживання дитини, відповідач впливає на дитину, яка залежить від авторитету останнього, зокрема і щодо негативного налаштування дитини відносно матері. Дитина не одноразово була опитана психологами, якими рекомендовано сторонам знайти спільну мову щодо відносин із дитиною /а.с. 111, 132-133, 134, 135, 140/.

Суд вважає, що висновок третьої особи носить формальний характер і не узгоджується із дослідженими під час розгляду справи доказами.

Як вбачається у матеріалах наданих третьою особою, які стали підставою для висновку, має місце витяг з ЄДРДР /а.с. 114/ про внесення відомостей про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 125 КК України, внесене за заявою позивача щодо вчинення фізичного насильства до неї з боку відповідача, а також дослідження судово - медичного експерта про встановлення тілесних ушкоджень /а.с. 112,113/. Проте, оцінка наданим документами у висновку надана не була. Зокрема, третьою особою не було перевірено рух кримінального провадження тощо, яке на час розгляду справи не одне /а.с. 86, 87/.Не було і встановлено, у зв'язку з чим з боку співробітників правоохоронних органів відносно відповідача приймалися міри профілактичного характеру, направлені на неприпустимість вчинення протиправних дій та попереджено про відповідальність /а.с. 84/.

Суд вважає, що наявність таких даних суттєво впливають на вирішення питання визначення місце проживання дитини, адже батьки мають бути прикладом для неї і перевірити чи не будуть слугувати такі обставини поганим прикладом для дитини та впливати на її розвиток і виховання є обов'язком третьої особи, який виконаноне було. В свою чергу, представник третьої особи суду не пояснила,у зв'язку з чим такі дані не були прийняті до уваги комісією при наданні висновку та розгляді питання про визначення місця проживання дитини.

Крім того, у пояснювальних записках відповідача до третьої особи, останній вказував про те, що позивач веде аморальний спосіб життя /а.с. 115, 136 з.с./ Проте, у висновку третьої особи, також не відображено, в чому полягає така поведінка позивача, чи дійсно такі обставини мають місце, тобто достовірність даних зазначених відповідачем.

Суд вважає, що перевірка таких даних носить обов'язкових характер, адже за відсутності таких даних, з боку відповідача має місце повідомлення неправдивих та недостовірних відомостей, що негативно свідчить про особу останнього і що в свою чергу також не є позитивним прикладом для дитини. В свою чергу,таких даних в судовому засіданні не встановлено. Представник третьої особи не змогла надати пояснень суду, у зв'язку із чим вказане питання під час засідання комісії не перевірялося та не відображено у висновку.

З актів обстежень житлових умов сторін, вбачається, що останні мають однакові належні житлові умови та умови створені для проживання дитини; з довідки про доходи позивача та декларації платника податку відповідача вбачається, що сторони мають однаково стабільний дохід; з довідки зі школи, де навчається дитина вбачається, що сторони приймають однакову участь у житті дитини, що стосується відвідування школи /а.с. 117 - 119, 122 - 126, 129 - 130, 128, 51/.

Разом з тим, як вбачається із характеристики на особу відповідача остання надана співробітником по роботі та колегою ОСОБА_8 /а.с. 120/.Як зазначено вище мають місце дані про те, що відповідач є ФОП /а.с. 59, 117, 116/.Разом з тим, дані про те, що відповідач є директором магазина «ІНФОРМАЦІЯ_3» матеріали справи не містять.Також відсутні і дані відносно особи ОСОБА_8, який надав відповідну характеристику, зокрема на якій підставі та посаді вказана особа працює у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», чи уповноважена вказана особа на надання відповідних характеристик. Вказані обставини третьою особою залишено поза увагою.

Зазначена характеристика містить дані про те, що відповідач є спокійний за характером та врівноважений. Вказані обставини повністю спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами, зокрема показами свідків ОСОБА_9 брата позивача, ОСОБА_10 матері позивача, ОСОБА_11 консьєржа, яка працює у будинку, де проживали разом сторони та дитина. Свідки показали, що відповідач є неврівноваженою, грубою особою, який використовує у своєму лексиконі ненормативну лексику, зокрема і при дитині, неодноразово проявляв при дитині неповагу до особи позивача, не привітний, у спілкуванні із сторонніми не приємний, низький рівень вихованості. Зазначені обставини також підтверджуються звукозаписами, що були прослухані у судовому засіданні /а.с. 153/.

Також суд критично ставиться і до характеристики наданої сусідами та знайомими відповідача /а.с. 121/, яка також була прийнята до уваги третьою особою, без реального встановлення таких осіб, хоча місце проживання таких осіб та відповідача, хоча як зазначено, останні є сусідами різні. На думку суду дана характеристика не може представляти юридичного значення. Суд вважає, що для надання характеризуючих даних на особу з місця проживання, характеристика має бути складена начальником ЖЕК або головою ОСББ і тоді може вважатися об'єктивною. Таким чином, при перевірці характеризуючих даних на особу відповідача, третьою особою було допущено формальний підхід і причину у зв'язку з чим мали місце такі дії представник третьої особи суду не пояснила.

Разом з тим, згідно характеристики з місця роботи позивача наданої директором вбачається, що позивач характеризується які відмінний працівник із позитивними якостями /а.с. 127/. Колектив обізнаний про наявність дитини позивача, яка з гордістю розповідає про здобутки та досягнення сина. Крім того, з характеристики вбачається, що позивач неодноразово брала лікарняні по догляду за дитиною, у зв'язку з хворобою, що свідчить про те, що лікуванням сина у разі хвороби займається позивач, незважаючи те, що дитина проживає з відповідачем. Вказані обставини також підтверджуються показами допитаних свідків, поясненнями позивача. Крім того, свідки підтвердили, що позивач є охайною, у квартирі завжди придбано, приготуванням їжі, прибиранням, навчанням з дитиною завжди займалась саме позивач.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (Ухвала ВСУ від 11.08.2010 року).

З психологічних характеристик на дитину вбачається, що остання прихильна до обох батьків.

Відповідно до принципу 6 декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 (Декларація), дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості, потребує любові та розуміння. Вона повинна, тоді колице є можливим рости під опікою двох батьків і у будь якому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна окрім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучений із своєю матір'ю.

Декларація, прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН - не міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини і носить виключно рекомендаційний характер під час формування внутрішнього законодавства.

Конвенція є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове. Вона ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини.

Враховуючи наведені обставини для суду очевидним є те, що переважну більшість позитивних якостей та корисних навичок для розвитку та виховання дитини в дусі відповідальності, поваги та любові мають місце з боку позивача.

Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст. ст. 112, 161 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 02.08.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 104 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвища сторонам залишити без змін.

Визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, АДРЕСА_2 судові витрати в розмірі 487 /чотириста вісімдесят сім/ грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: