АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Справа № 635/2620/15. Головуючий І інст.: - Шинкарчук Я.А.
Провадження №22-ц-/790/6658/15. Суддя-доповідач:- Кокоша В.В.
Категорія: право власності.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бурлаки І.В., Кіся П.В.,

при секретарі: - Каплаух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 6 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області - про визнання права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1. звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, до якого входить будинок літ. «А-2» з прибудовами літ. «А1-1» та «А2-1» загальною площею 218,3 кв. м., надвірні споруди: погріб площею 15,1 кв. м., колодязь, колонка, вигрібна яма, ворота та огорожа.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 27 лютого 1997 року її мати ОСОБА_4. та ОСОБА_3. з дозволу Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської уклали договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 Харківської області готовністю 65%, який посвідчено на Харківській товарній біржі.

Земельна ділянка, на якій знаходився незавершений будівництвом житловий будинок, перебувала в користуванні ОСОБА_3. на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки.

Рішенням Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області №118/238 від 11 лютого 1997 року ОСОБА_4. зобов'язано закінчити будівництво житлового будинку на протязі 3-х років з дня оформлення угоди купівлі-продажу.

15 червня 2000 року ОСОБА_4. склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Жовнір Л.П., згідно з яким все своє майно, в тому числі недобудований житловий будинок, заповіла їй.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4. померла не закінчивши будівництво житлового будинку.

Після смерті ОСОБА_4. вона прийняла спадщину, оскільки на час смерті останньої проживала разом із спадкодавцем, однак свідоцтво про право на спадщину за законом не отримала так як спадкодавцем не було зареєстровано право власності на спадкове майно.

В період з 2006 року по 31 березня 2010 року вона завершила будівництво успадкованого після смерті матері будинку, збудувала прибудови літ. «А1-1» та «А2-1», надвірні споруди та будівлі. При цьому збільшила загальну та житлову площу житлового будинку.

Вважала, що її мати ОСОБА_4. набула право власності на незавершене будівництвом домоволодіння та право забудовника, а тому їй, як спадкоємцю перейшло право власності на будівельні матеріали, право забудовника та право користування земельною ділянкою, на якій розміщене спірне домоволодіння.

Представник Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області позов не визнав.

При цьому посилався на те, що позивачка не оформила належним чином свої спадкові права після смерті ОСОБА_4., а також закінчила будівництво житлового будинку та збудувала надвірні будівлі без дотримання встановленого законом порядку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області 6 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що спірний житловий будинок є самочинним будівництвом та не прийнятий в експлуатацію компетентним державним органом.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» №2780-XII від 16 листопада 1992 року спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). У зв'язку із цим, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Матеріали справи свідчать, що рішенням виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 9 серпня 1988 року ОСОБА_3 виділено у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв. м. з фонду земель Мереф'янської міської ради в зоні одноповерхової забудови в АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку за типовим проектом на 3 житлових кімнати площею 44,47 кв. м., літньої кухні пл. 10,0 кв. м., сараю пл. 10,0 кв. м., гаража пл. 18.0 кв. м., погреба пл. 8,0 кв. м., літнього душа пл. 1,0 кв. м., вбиральні пл. 1,0 кв. м. ( а. с. 15)

20 жовтня 1988 року між Харківською районною радою Харківської області та ОСОБА_3. укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності (а. с. 13-14).

На земельній ділянці АДРЕСА_1 ОСОБА_3. розпочав будівництво житлового будинку розміром 10,9 х 12,6 м., станом на лютий 1997 року готовність якого становила 65%.

Рішенням виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області №118/238 від 11 лютого 1997 року ОСОБА_3 надано дозвіл на продаж незакінченого будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 готовністю 65 % покупцю ОСОБА_4.( а. с. 12).

Зазначеним рішенням ОСОБА_4 зобов'язано закінчити будівництво житлового будинку на протязі трьох років з дня оформлення договору купівлі-продажу.

27 лютого 1997 року ОСОБА_3. та ОСОБА_4. уклали на Харківській товарній біржі договір купівлі-продажу НОМЕР_1, відповідно до якого ОСОБА_3. продав, а ОСОБА_4 придбала недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 готовністю 65% ( а. с.11).

15 червня 2000 року ОСОБА_4. склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Жовнір Л.П., згідно з яким все своє майно, в тому числі й належний їй будинок, розташований в АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_1. (а. с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4. померла (а. с 16).

Після смерті ОСОБА_4. її дочка ОСОБА_1. прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала та була зареєстрована з спадкодавцем в буд. АДРЕСА_2 Харківського району Харківської області ( а. с. 21)

21 квітня 2010 року ОСОБА_1. зареєструвала шлюб з ОСОБА_6. та змінила своє прізвище на ОСОБА_1. (а. с.20).

У період з 2006 року по 31 березня 2010 року ОСОБА_1. самочинно перебудувала успадкований нею після смерті матері незавершений будівництвом житловий будинок, збудувала прибудови літ. «А1-1» та «А2-1», надвірні будівлі та споруди, збільшивши етажність будинку та його площу (а. с. 22-29,30-41).

Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України №439/2011 від 8 квітня 2011 року та Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №79 від 24 квітня 2015 року, прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об'єкти, за результатами технічного обстеження цих об'єктів шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Зареєстрована декларація є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що ОСОБА_1. зверталася до органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням житлового будинку АДРЕСА_1 з заявою про прийняття його в експлуатацію, матеріали справи не містять.

Не надані такі докази представником ОСОБА_1.- ОСОБА_7., і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що збудований позивачкою житловий будинок є самочинним будівництвом, не прийнятий в експлуатацію компетентним державним органом та правомірно відмови їй у задоволенні позову про визнання права власності на спірний житловий будинок.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1.- ОСОБА_7. про те, що суд безпідставно відмови позиваці у задоволенні позову, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо у прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1.- ОСОБА_7., не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області 6 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: