АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1211/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1734/15Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.;

Суддів: Корнієнка В.І., Карпушина Г.Л.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2014 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2014 року позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»- задоволено частково.

Виселено із житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 без надання іншого житла.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» по 24, 30 грн. з кожного.

В іншій частині позову публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі з'ясовані обставини справи, що мають значення для вирішення даного спору.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03 березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 014/0058/82/101228, відповідно до якого позичальнику наданий споживчий кредит на суму 20 400,00 доларів США зi строком користування по 03 березня 2018 року.

З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 перед позивачем, між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_4 укладений договір іпотеки № 014/0058/82/101228 від 03.03.2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Банку в іпотеку передане нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, заставною вартістю 183 315 грн.

Відповідно до умов договору іпотеки № 014/0058/82/101228 від 03.03.2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_4 іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором № 014/005 8/82/ 101228 від 03.03.2008 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, а також наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для задоволення вимог позивача про виселення всіх громадян, що мешкають у ньому без надання іншого житла.

Проте з таким висновком колегія суддів погодитися не може виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу - Прокопом О.Е. за реєстровим №306 від 18.03.2002 року.

Відповідачу ОСОБА_4 належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-3611 від 31.10.1997 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука Полтавської області від 04 січня 2010 року було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором 202 866, 57 грн.

Рішенням цього ж суду від 23 березня 2011 року звернуто стягнення на передану ОСОБА_4 в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та для задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по кредитному договору №014/0058/82/101228 від 03.03.2008 року які станом на 26.01.2011 року становлять 518 825 грн. 20 коп. Cпociб реалізації предмета іпотеки визначено шляхом проведення прилюдних торгів.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки було проведено лише на 1/2 частину житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_4. На 1/2 частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2, звернення стягнення не проводилося.

Виділ часток, належних ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в натурі не здійснювався. Відповідачі зареєстровані та проживають в житловому будинку в цілому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо виселення відповідачів із житлового будинку АДРЕСА_1 є передчасними.

Разом з цим, 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки.

Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Відповідно до змісту Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Таким чином, реалізація іпотечного майна належного ОСОБА_4, на яке звернуто стягнення, під час дії ЗУ «Про мораторій» є неможливим, тому і вимоги про виселення на даний час є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, та скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2014 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2014 року - скасувати. Ухвалити нове.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська