Справа № 461/6941/15 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/5526/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу судді Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (в подальшому - «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс» (в подальшому - «ТзОВ») про звернення стягнення на предмет застави - з підстав, що викладені у фабулі позову (а.с. 2-6).

Оскаржуваною ухвалою вище згадану позовну заяву в частині позовних вимог до ОСОБА_3 повернуто позивачу, а в частині позовних вимог до ТзОВ - відмовлено у відкритті провадження, а також роз'яснено позивачу його право на звернення до суду за місцем проживання відповідача - фізичної особи та до господарського суду в частині позовних вимог до ТзОВ, як до юридичної особи (а.с. 11).

Дану ухвалу оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі, покликаючись на порушення норм процесуального права.

Апелянт вважає, що позовні вимоги до обох відповідачів (фізичної та юридичної особи) є взаємопов'язаними між собою і їх окремий розгляд є неможливим, а тому вважає, що дана справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства - за місцезнаходженням одного із згаданих відповідачів за вибором позивача (а.с. 13-16).

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 24-33), в судове засідання не з'явилися і явку своїх представників не забезпечили, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як стверджується матеріалами справи, Банк звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) та ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» (місцезнаходженням якого є м. Львів вул. Валова, 11, що відноситься до території Галицького району м. Львова) про звернення стягнення на предмет застави та просив в рахунок погашення кредитних зобов'язань звернути стягнення на предмет застави - автомобіль DAEWOO NEXIA, а також стягнути солідарно зі згаданих відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 100 грн. (а.с. 2-6).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вірно виходив із того, що Банком заявлено позовні вимоги до відповідачів, які не пов'язані між собою нерозривно і мають різний предмет та, відповідно, різні підстави для їх вирішення.

Вимога про звернення стягнення на предмет застави стосується лише відповідача ОСОБА_3 і виникає з правовідносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 на підставі укладених між ними 19.09.2011 року кредитного договору та 05.12.2011 року договору застави транспортного засобу, а тому повинна розглядатись судом цивільної юрисдикції із дотриманням загальних правил територіальної підсудності, - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача ОСОБА_3

Вимога про стягнення коштів за договором поруки, який був укладений між позивачем та відповідачем ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» 10.06.2015 року (за 9 днів до подачі даного позову до суду) - стосується лише поручителя, яким є юридична особа, і виникає із господарських правовідносин, а тому така вимога повинна розглядатись у порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам процесуального закону та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 01.07.2015 року (Справи № 6-745цс/15, № 6-467цс/15).

Пунктом 4 частини 3 статті 121 ЦПК України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду.

Якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала (ст.115 ЦПК).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд України у вище згаданій постанові від 01.07.2015 року зазначив, що відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов»язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства».

З урахуванням того, що суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження в частині вимог позивача до ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», оскільки такий позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, то решта вимог, які звернені і стосуються лише зобов'язань відповідача ОСОБА_3, а саме: стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави (рухомого майна), не можуть залишатись в провадженні Галицького районного суду м.Львова, оскільки за загальним правилом територіальної підсудності (ст.109 ЦПК України) позов в цій частині позивач повинен подати до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування згаданого відповідача, яким є АДРЕСА_1, і яке не відноситься до територіальної підсудності Галицького районного суду м.Львова.

У зв'язку з наведеним, безпідставними є доводи апелянта про застосування судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі норми ст.113 ЦПК України щодо пред'явлення позову за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача, оскільки у відкритті провадження за вимогами позивача, пред'явленими до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», місцезнаходженням якого є: м.Львів, вул.Валова, 11, - було відмовлено.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі районним судом не було порушено норм процесуального закону, які регулюють правила підсудності та підвідомчості справ, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити та залишити ухвалу судді Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: