АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Ратнікової В.М.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивачка звернулася із позовом, уточнивши який зазначила, що 10 квітня 2013 року між сторонами був укладений Договір банківського вкладу № SAMDN7954, за яким позивачка передала Банку грошові кошти у сумі 11 330 доларів США до 10 квітня 2014 року зі сплатою останнім 9.75 % річних.

Відповідно до наданої відповідачем довідки на рахунках останнього перебувають належні позивачці гроші в сумі 13896 доларів США.

Зазначаючи про те, що відповідач гроші у повному обсязі не повернув, позивачка просила стягнути з ПАТ «ПриватБанк» на свою користь 13569.02 доларів США депозитного вкладу, 692.30 доларів США відсотків за період з 11 березня по 18 вересня 2014 року, 73.98 доларів США відсотків за період з 18 вересня 2014 року по 05 квітня 2015 року, 3 904.79 доларів США пені виходячи з подвійної ставки НБ України за період з 11 березня 2014 року по 05 квітня 2015 року, 436.07 доларів США 3% річних за період з 11 березня 2014 року по 05 квітня 2015 року, а всього 19 002.14 доларів США та судові витрати покласти на відповідача. (а.с.1-5, 96-97)

Відповідач проти позову заперечував, посилався на неможливість виконати зобов'язання по вкладу. (а.с.120-123)

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за депозитним договором SAMDN7954 від 10 квітня 2013 року в розмірі 13569,02 доларів США, не нараховані відсотки за цим вкладом за період з 11 березня 2014 року по 18 вересня 2014 року у сумі 692,30 доларів США, а всього стягнуто 14261,32 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 300486,01 грн., в решті позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами за період з 18 вересня 2014 року по 05 квітня 2015 року, пені та 3 % річних відмовлено, а також стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3004,86 грн. (а.с.177-181)

В апеляційній скарзі відповідач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування скарги посилався на те, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заперечення проти заявленого позову і дійшов помилкового висновку про його задоволення. (а.с.183-188)

В судовому засіданні представник апелянта Кахраманов Р.Н. підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази.(а.с.207, 216-219)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня 2013 року між сторонами був укладений Договір банківського вкладу № SAMDN7954, за яким позивачка передала Банку грошові кошти у сумі 11 330 доларів США до 10 квітня 2014 року зі сплатою останнім 9.75 % річних. (а.с.6-8, 58)

Відповідно до умов п. 1 вищевказаного Договору, позивачка поповнювала вклад: 21 червня 2013 року на суму 184.61 доларів США та 265 доларів США, 25 червня 2013 року на суму 490 доларів США, 03 вересня 2013 року на суму 195 доларів США та 680 доларів США, 12 грудня 2013 року на суму 424.41 доларів США. (а.с.113-117)

Відповідно до наданої відповідачем довідки від 03 жовтня 2014 року на рахунках останнього перебувають належні позивачці гроші в сумі 13896 доларів США. (а.с.9)

Відповідач не виконав зобов'язання за договором і гроші не повернув.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Доводи апелянта про те, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення ЦБ РФ від 21.04.2014 року та рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладам покладено на Автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спірні правовідносини врегульовані законодавством України.

Відповідно до п. 5 постанови Правління НБ України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ «Приватбанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до даної постанови відповідач не має права продовжувати виконання договорів, якщо такі були укладені на території Автономної Республіки Крим суперечать змісту вищезазначеної постанови. Припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачкою.

Колегія суддів вважає безпідставним доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки спірні правовідносини є договірними, а не деліктними.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта, що позивачкою не доведено внесення депозитних коштів спростовуються наявними у справі доказами, тому такі доводи із посилання на постанову Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-96цс14 колегія суддів визнала необґрунтованими і відхилила.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторони не оскаржували.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.М.Ратнікова

Справа № 22-ц/796/10045/2015

Унікальний номер 758/13958/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Супрун Г.Б.

Доповідач Левенець Б.Б.