Єдиний унікальний номер 234/2534/15-ц Номер провадження 22-ц/775/30/2015
Головуючий в 1 інстанції Чернобай А.О.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів Гапонова А.В., Краснощокової Н.С.,

при секретарі Парфенюк Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, повязаних з невиконанням боржником зобовязань за договором позики. Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням суду від 28.03.2014 року з відповідача на його користь стягнутий борг за договором позики у сумі 13 258,42 грн. Проте відповідач не виконує рішення суду. У звязку з чим остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 відсотки за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 997,84 грн., 3 відсотка річних за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 239,67 грн., суму неустойки (пені) за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 4 374 грн., збитки у звязку зі знищенням суми боргу - 20 529,90 грн.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за період з 01.03.2014 року по28.02.2015 року у розмірі 997 грн. 84 коп., 3 відсотка річних за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 239 грн. 67 коп., суму неустойки (пені) за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 4 374 грн., а всього у розмірі 5 611 грн., 51 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. В іншій частині позову відмовлено.

На вказане рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області відповідач ОСОБА_2,за домовленістю двох сторін, 28 березня 2014 року, надає позивачу ОСОБА_1 додатковий документ розписку, в якій визнає суму боргу за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 березня 2014 року у розмірі, що еквівалентний 1 200 доларів США.

Вказує, що відповідач зобовязався сплатити суму боргу частково за один рік. Борг у розмірі, що буде еквівалентним 600 доларів США на 01 липня 2014 року. Вказані обставини підтверджуються додатковою розпискою від 28 березня 2014 року. Проте, з дня ухвалення судом першої інстанції даного рішення і по теперішній час відповідні суми відповідачем не сплачені, у тому числі й частково.

Вважає, що є всі підстави для відшкодування збитків у звязку зі знищенням суму основного боргу.

Позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачка, повідомлена про час та місце розгляду справи телефонограмою, не зявилася.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів в чому полягають завдані йому збитки, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та наслідками у вигляді збитків. А також зазначив, що позивач не навівданих, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, як би зобовязання було виконане боржником належним чином.

З даним висновком суду можливо погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_2 приймає та зобов'язується повернути грошові кошти в розмірі 6400,00 грн. в строк по 15 листопада 2012 року, або, відповідно до п.1.2 договору позики, згідно додаткової вимоги, в еквіваленті 800 (вісімсот) доларів США за курсом Національного банку України, на день повернення позики. (а.с. 10)

Пунктом 2.3. договору займу від 15.11.2009 року передбачено, що ОСОБА_2 за порушення зобов'язання повинна виплатити позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі 0,15% від суми неповернутої позики, за кожен день прострочення, до дня повернення позики.

Рішенням Краматорського міського суду від 28.03.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 були задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 13258,42 грн., у тому числі: основний борг у сумі 7989,04 грн., проценти за весь час користування сумою позики з 16.11.2012 року по 31.12.2013 року у сумі 510,15 грн., 3% річних з простроченої суми за весь час прострочення з 16.11.2012 року по 28.02.2014 року у сумі 247,23 грн., суму неустойки (пені) за період з 16.11.2012 року по 28.02.2014 року у сумі 4512,00 грн. (а.с. 12 - 14). Рішення набрало законної сили 08.04.2014 року.

Згідно довідки Краматорського міського управління юстиції відділу державної виконавчої служби виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документа № 2/234/618/14 від 28.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів на суму 13 258 грн. 42 коп. не завершено та перебуває на примусовому виконанню. (а.с. 40)

Згідно частинам 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача.

Тобто позивач повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність, у даному випадку боржника, є причиною, а збитки, які виникли наслідком протиправної поведінки.

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, як би зобовязання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений, обґрунтований, безумовний і реальний доход.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення збитків, позивач виходив з того, що у наслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань, йому завдані збитки у звязку зі знищенням основної суми боргу. (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Проте позивач не довів факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б він міг отримати, якщо його право не було б порушено, а також причинного зв'язку між цією шкодою та діями відповідача.

Окрім того, слід зауважити, що рішенням суду від 28.03.2014 року на користь позивача стягнута сума боргу за договором позики з урахуванням всіх обставин на час розгляду справи.

Суд першої інстанції, застосовуючи вказані норми цивільного законодавства в сукупності та враховуючи зміст позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: