Солом'янський районний суд м. києва
У Х В А Л А

20 березня 2015 року року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Грінченко Е.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2015 ОСОБА_1 вернувся до суду із вищезазначеною заявою.

17.03.2015 відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями відбулося визначення судді з розгляду даної заяви та 18.03.2015 її матеріали були передані головуючому по справі.

Дослідивши заяву та долучені до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити докази до пред`явлення позову.

В свою чергу, заява про забезпечення доказів розглядається судом, який розглядає справу, а якщо позов не пред`явлено, - місцевим загальним судом, у межах територіальної підсудності якого можуть бути вчинені процесуальні дії щодо забезпечення доказів (ч.1 ст.135 ЦПК України)

Заява про забезпечення доказів розглядається протягом 5 днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб є необов`язковою (ч.2 ст.135 ЦПК України)

Так, заявник зазначає, що він є директором юридичної компанії «Спадщина-Капітал», яка надає відповідні послуги громадянам. В ході виконання певного юридичного розслідування за дорученням своїх клієнтів, вдалося з`ясувати, що ще в травні 2014 року вони за однією схемою залучили більше 10000000 грн. начебто для оформлення соціального житла, проте станом на теперішній час ніхто житла не отримав. Заявник робить припущення, що до цього можуть бути причетними ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

За допомогою даної юридичної компанії, стверджує заявник, було подану заяви про вчинення злочинів, пробачених ст.190 КК України, також подано цивільні позови до суду.

Заявник акцентує увагу на тому, що з метою «уникнути» відповідальності, винні особи почали проти нього «брудну» гру, а саме через мережу «Інтернет» шляхом створення сайту http://dokaz.in.ua/, заголовок якого звучить як «Докази невинуватості. Сайт-демонстрація підтверджуючих документів невинуватості громадянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5», розповсюдили по відношенню до того неправдиву інформацію, а саме «що він є нечистою на руку людиною».

Заявник зазначає, що оскільки ця інформація викладена для загального доступу і засобами власника сайту розповсюджена невизначеному колу осіб, за своєю суттю є недостовірною, то заявник вважає, що публікацією цієї інформації власник сайту порушив особисті немайнові права заявника, оскільки порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Посилаючись на положення ст.277 ЦК України, згідно яким фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, виявляє своє бажання шукати захисту свого ймовірно порушеного права в судовому порядку.

Приводить роз`яснення Вищого господарського суду України, які містяться в інформаційному листі від 28.03.2007 №01-8/184, відповідно до яким у разі розміщення інформації в мережі Інтернет у вигляді доступному для публічного ознайомлення особа, чиї права та законні інтереси порушені її поширенням може подавати відповідні позовні вимоги до власника веб-сайту, на якому розміщена ця інформація. Якщо інформацію, яка завдає шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання було розповсюджено на Інтернет-сайті (хоча б і не зареєстрованому як засіб масової інформації) і судом встановлено, що така інформація не відповідає дійсності, то згідно із судовим рішенням її має бути спростовано на тому ж самому сайті з додержанням вимог, визначених ч. ч. 3-6 ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

Зазначає, що адміністратором системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет є Товариство з обмеженою відповідальністю «Хостмайстер», проте, звернувшись до нього із відповідним запитом, заявнику було відмовлено в отриманні інформації про особу споживача послуг хостингу вебсайту (власника вебсайту) за адресою http://dokaz.in.ua/, оскільки зазначена інформація є інформацією із обмеженим доступом і може бути надана (розкрита), зокрема, на підставі рішення суду.

Враховуючи, що територіально Товариство з обмеженою відповідальністю «Хостинг Україна» знаходиться в Солом`янському районі м. Києва просить задовольнити свою заяву та витребувати у останнього інформацію про те, хто є власником сайту http://dokaz.in.ua/.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133-135 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Призначити розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів, а саме витребування у Товариства з обмеженою відповідальність «Хостинг Україна» інформації про те, хто є власником сайту http://dokaz.in.ua/ у відкритому судовому засіданні на 01 квітня 2015 року на 09 годину 30 хвилин в приміщенні суду за адресою м. Київ, вул. П.Шутова, 1, каб.8.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомити заявника та Товариство з обмеженою відповідальністю «Хостинг Україна».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Кицюк В.С.