Провадження № 22-ц/780/3713/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 46 08.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Журби С.О., Іванової І.В.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2015 року в справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на землю, витребування земельних ділянок, визнання права власності та користування, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» звернувся до суду з вказаним позовом про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на землю, витребування земельних ділянок, визнання права власності та користування, посилаючись на те, що на виконання судових рішень розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 24 листопада 2008 року за №№1461, 1462, 1463, 1464, 1465, 1466, 1467, 1468 було затверджено 8 «Проектів землеустрою щодо припинення права постійного користування земельної ділянки ДП «Макарівське лісове господарство» в межах Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області», вилучено з постійного користування ДП «Бориспільське лісове господарство» 8 земельних ділянок загальною площею 5,84 га кожна (ліси), розташованих на території Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області; змінено цільове призначення зазначених земельних ділянок з категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев та передано у власність громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 для веденя особистого селянського господарства.

У подальшому розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації за №№81, 82,83, 84, 85, 86, 87, 88 від 02 лютого 2010 року змінено цільове призначення зазначених земельних ділянок з категорії земель сільськогосподарського призначення на категорію земель «для будівництва та експлуатації торгівельно-розважального комплексу з офісними та виставковими приміщеннями, закладами громадського харчування та автосервісом». В подальшому вищевказані земельні ділянки були відчужені на користь ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі продажу від 19 квітня 2010 року за №№2226, 2234, 2256, 2239.

В наступному земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_7 було поділено та об'єднано, в результаті чого сформовано три земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_4, НОМЕР_6, НОМЕР_8 площею 1,4410 га, 1,4410 га та 2,0375 га відповідно. Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі за наслідками поділу земеної ділянки ОСОБА_2 було видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11 від 05.10.2011 року

Земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_15, НОМЕР_14, НОМЕР_5 відчужені на підставі договорів купівлі-продажу від 19.04.2010 року за№№ 2245, 2251 та 2263 на користь ОСОБА_3, який в подальшому об'єднав земельні ділянки в одну з кадастровим номером НОМЕР_16 площею 2,0375 га., яка пізніше була розділена на дві земельні ділянки НОМЕР_17 та НОМЕР_19 площею 0,6800 га та 1,3573 га відповідно. Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі за наслідками об'єднання та поділу земельних ділянок ОСОБА_3 було видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_18 та 08039 від 27.02.2012 року.

Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_20 відчужена на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2010 року за №2221. Вказана земельна ділянка була розділена, в результаті чого було сформовано дві земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_21 та НОМЕР_22 площею 0,4000 га та 0,4822 га. Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі за наслідками поділу земельної ділянки ОСОБА_4 було видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_12 та НОМЕР_13, НОМЕР_11 від 05.10.2011 року.

Прокурор вказував, що судові рішення, які стали підставою для винесення первинних розпоряджень Київської ОДА про припинення права постійного користування земельної ділянки ДП «Бориспільське лісове господарство» та переведення зазначених земельних ділянок до земель сільськогосподарського призначення, були скасовані, відповідно на даний час підстави для прийняття спірних розпоряджень обласної державної адміністрації відпали, а тому спірні рішення та державні акти мають бути скасовані та визнані недійсними, як такі, що прийняті і видані на підставі незаконного судового рішення. Крім того, прокурор звертав увагу на те, що навіть безвідносно до наявності факту скасування судових рішень, сама процедура вилучення та відведення спірних земельних ділянок відповідачам суперечила вимогам чинного законодавства.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року №610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок було зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Таким чином, прокурор вказував, що станом на момент прийняття обласною адміністрацією спірних розпоряджень діяли положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р, дія якого поширюється на ДП «Бориспільське лісове господарство», оскільки відповідно до ст.28 Лісового кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань лісового господарства здійснює покладені на нього повноваження самостійно і через його територіальні органи та орган виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим. Відповідно до ч. 9 ст.149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття обласною адміністрацією спірних розпоряджень) лише Кабінет Міністрів України мав право вилучати лісові ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб. В даному ж випадку обласною адміністрацією в один день вилучено лісові землі, які знаходяться в одному кварталі Макарівського лісництва, загальною площею 5,84 га.

Також прокурор зазначав, що при прийнятті спірних розпоряджень порушено вимоги законодавства при зміні цільового призначення земельних ділянок, а саме порушено порядок зміни цільового призначення земельних ділянок.

Згідно ст.207 ЗК України відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом.

Проте, в порушення ст.207 ЗК України втрати лісогосподарського виробництва у зв'язку з вилученням лісових земель для нелісогосподарських потреб не нараховувались та не сплачувались. Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Підпунктом 3 частини 1 вказаної статті ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Прийняття Київською ОДА незаконних розпоряджень про припинення права постійного користування та зміни цільового призначення земельних ділянок, вилучення із земель державної власності спірних земельних ділянок, зміна їх цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення є свідченням невизнання права державної власності на спірні земельні ділянки в особі Кабінету Міністрів України, які в силу вимог ст.57 ЛК України та ст.149 ЗК України наділений повноваженнями щодо розпорядження ними.

Вважав, що земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавства та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що дає підстави для витребування їх з чужого незаконного володіння на користь держави.

Враховуючи вищенаведене, просив визнати незаконними і скасувати розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації за №№1461, 1462, 1463, 1464, 1465, 1466, 1467, 1468 від 24.11.2008 року; визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації №№ 81, 82,83, 84, 85,86, 87, 88 від 02.02.2010 року; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачів та витребувати з незаконного володіння ці земельні ділянки, визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право державної власності на вказані земельні ділянки, а за ДП «Бориспільський лісгосп» право користування вказаними земельними ділянками.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено що, розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 24.11.2008 року за №№1461, 1462, 1463, 1464, 1465, 1466, 1467, 1468 на виконання постанови Солом'янського районного суду від 24.09.2008 року у справі №2-а-173-1/08 та постанови Солом'янського районного суду від 24.09.2008 року у справі №2-а-175-1/08 затверджено вісім «Проектів землеустрою щодо припинення права постійного користування земельної ділянки ДП «Бориспільське лісове господарство» в межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області», вилучено з постійного користування ДП «Бориспільське лісове господарство» вісім земельних ділянок, кожна площею менше ніж 1 га (ліси), розташованих на території Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області; змінено цільове призначення зазначених земельних ділянок, із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев та передано у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначених розпоряджень вказані вище громадяни отримали державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_23, НОМЕР_24, НОМЕР_25, НОМЕР_26, НОМЕР_27, НОМЕР_28, НОМЕР_29, НОМЕР_30 відповідно на земельні ділянки в межах Щасливської сільської ради Бориспільського району для ведення особистого селянського господарства.

На підставі договорів купівлі-продажу від 19.04.2010 року за №№2226, 2234, 2256, 2239 право власності на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_7 перейшло до ОСОБА_2, про що на вищевказаних державних актах зроблені відповідні відмітки. Ці земельні ділянки ОСОБА_2 було поділено та об'єднано, в результаті чого сформовано три земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_4, НОМЕР_6, НОМЕР_8 площами 1,4410 га, 1,4410 га та 2,0375 га відповідно. Після чого ОСОБА_2 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11 від 05.10.2011 року.

На підставі договорів купівлі-продажу від 19.04.2010 року за №№2245, 2251 та 2263 право власності на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_15, НОМЕР_14, НОМЕР_5 відчужені на користь ОСОБА_3, про що проставлено відмітку про перехід права власності. В подальшому ці земельні ділянки об'єднані в одну з кадастровим номером НОМЕР_16 площею 2,0375 га. Пізніше земельна ділянка була розділена на дві земельні ділянки НОМЕР_17 та НОМЕР_19 площею 0,6800 га та 1,3573 га відповідно та ОСОБА_3 було видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_18 та 08039 від 27.02.2012 року.

Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_20 відчужена на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2010 року за №2221. Вказана земельна ділянка була розділена, в результаті чого було сформовано дві земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_21 та НОМЕР_22 площею 0,4000 га та 0,4822 га. ОСОБА_4 було видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_31 та НОМЕР_13, НОМЕР_11 від 05.10.2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив відсутності правових підстав до його задоволення, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

В позовній заяві позивач підставою визнання незаконними та скасування розпоряджень Голови ОДА про вилучення земельних ділянок з користування ДП «Бориспільське лісове господарство» вказував, що судові рішення, на підставі яких вони виносились, скасовані та те, що Київською обласною державною адміністрацією перевищено свої повноваження, оскільки спірні земельні ділянки складають собою єдиний масив і розпорядження прийняті одним днем, а тому таке право належить виключно Кабінету Міністрів України. Проте, вищенаведені доводи позивача обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в ч.2 ст.3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. Крім того, п.3 Прикінцевих положень встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Кодексом, діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Згідно зі ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч.6 цієї ж статті обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених ч.ч.5, 9 цієї статті.

Відповідно до ч.9 ст.149 ЗК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених чч.5-8 цієї статті, та у випадках, визначених ст.150 цього Кодексу.

Відповідно до ст.31 ЛК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень обласної державної адміністрації у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними. Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені ст.13 ЗК України, ст.27 ЛК України, до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як гектар, що перебувають у державній власності.

Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства.

Згідно з ч.1 цієї статті в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Аналогічне положення міститься і в ст.20 ЗК України.

Вказані вище норми ЛК України не суперечать нормам ЗК України в частині вилучення з користування земельних ділянок державної власності та зміни їх цільового призначення. Судом першої інстанції встановлено, що спірні земельні ділянки віднесені до лісів, що перебували у користуванні ДП «Бориспільське лісове господарство» до прийняття оскаржуваних розпоряджень про їх вилучення та зміну цільового призначення, знаходилися за межами населених пунктів і їх вилучення не належить до компетенції місцевих державних адміністрацій та Кабінету Міністрів України, виходячи зі змісту вищенаведених правових норм.

Враховуючи викладене, доводи прокурора про те, що оспорювані розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 24.11.2008 року прийняті з перевищенням повноважень та підлягають скасуванню, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції. Крім того, на думку колегії суддів, посилання апелянта на те, що судові рішення, на підставі яких виносились оспорювані розпорядження, скасовані також не можуть бути підставою для задоволення позову прокурора, оскільки рішення судів про забов'язання Київської обласної державної адміністрації вчинити дії були прийняті вже після виконання оспорюваних розпоряджень.

Таким чином, суд першої інстанції пересвідчившись, що оспорювані правові акти індивідуальної дії голови обласної державної адміністрації не були спрямовані на розпоряджання землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, що значно перевищувала 1 га, зробив правильний висновок про те, що прокурор не довів своїх вимог в установленому законом порядку, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин (порушеної кримінальної справи, вироку суду, яким би було встановлено факт перевищення повноважень) прокурором не було надано.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази (планово-картографічні матеріали лісовпорядкування) на підтвердження того, що спірні земельні ділянки складають єдиний масив і відносяться до лісів першої групи чи мають природоохоронне, оздоровче, або рекреаційне призначення.

Навпаки з матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки передавалися у власність різним громадянам, окремими актами індивідуальної дії. Посилання прокурора на те, що оспорювані розпорядження Київської обласної державної адміністрації про вилучення земель з користування видано в один день не свідчать про перевищення головою обласної державної адміністрації своїх повноважень на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га, а тому правомірно судом першої інстанції вимоги прокурора були залишені без задоволення.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що при вирішенні питання щодо процедури скасування ухвали органу владних повноважень не було передбачено достатніх гарантій недопущення зловживання суб'єктом владних повноважень.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національним суб'єктом владних повноважень прав заявника завданої припиненням помилково наданого йому права на землю, встановлено відсутність строку, протягом якого відповідні рішення можуть бути скасовані, а також те, що становлення суб'єктів владних повноважень до ситуації заявника було непослідовним, нескоординованим, а це створило тривалий стан невизначеності щодо права заявника на земельну ділянку.

Правильним є і висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог прокурора про визнання незаконними державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів, розпоряджень про зміну цільового призначення земельними ділянками та витребування земельних ділянок на користь держави, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про визнання незаконними розпоряджень Київської обласної державної адміністрації про передачу земельних ділянок у власність, а тому підстави для їх задоволення яких відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Журба С.О.

Іванова І.В.