____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5831/14-ц
Провадження № 2/520/4485/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2015 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Літвінової І.А.

секретар судового засідання - Хіхлуха О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу частково удаваним та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу частково удаваним та визнання права власності на транспортний засіб. Неодноразово уточнювала свої позовні вимоги і в остаточній редакції від 26.06.2014 року просила суд визначити в частині покупця частково удаваним з моменту вчинення договір від 25 лютого 2010 року купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Ford Mondeo», 1995 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_1, укладений ОСОБА_2 від імені продавця ОСОБА_3 з покупцем ОСОБА_4; довідка-рахунок від 25 лютого 2010 року КІМ № 041415, видана Госпрозрахунковим центром УДАІ ГУ МВС України в Одеській області; автомобіль 26 лютого 2010 року був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4; державний номер легкового автомобіля НОМЕР_2, технічний паспорт серії САА № 426981; у зв'язку із відчуженням 13 квітня 2013 року ОСОБА_4 легкового автомобіля марки «Ford Mondeo», 1995 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_1, - стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі грошових коштів, сплачених 25 лютого 2010 року за вказаний легковий автомобіль, у сумі 64752 (шістдесят чотири тисячі сімсот п'ятдесят дві) гривні 86 копійок.

У судовому засіданні 19 лютого 2015 року представник позивача надав розрахунок і просив стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача розмір вартості спірного автомобіля в сумі 133 998 (сто тридцять три тисячі девятсот девяносто вісім) гривень 37 копійок, враховуючи зміну курсу долара США, на еквівалент якого спирались покупець та продавець при визначенні вартості автомобілю та здійсненні за нього розрахунку.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у лютому 2010 року нею за особисті кошти, виручені від продажу квартири, був придбаний автомобіль «Ford Mondeo», 1995 року випуску. Через близькі в тому числі і інтимні стосунки з ОСОБА_4 автомобіль був оформлений на його імя. Пізніше ОСОБА_4 особисті стосунки із ОСОБА_1 розірвав, зазначивши, що автомобіль є його власністю. ОСОБА_4 не бажає повертати ні гроші, ні автомобіль, що й стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач та її представники, відповідач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4 та його представник в судове засідання з'явились. Позивач позов підтримала, відповідач ОСОБА_2 залишив позов на розсуд суду, відповідач ОСОБА_4 та його представник проти задоволення позову заперечували. Після оголошення технічної перерви сторони у судове засідання не зявились, надали через канцелярію суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 мають спільну дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28, 30 т. 1).

Позивач також є матірю дитини-інваліда ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8 т. 1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

З метою збереження родинних зв'язків між батьком та сином, зважаючи на необхідність подальшого спілкування батька з дитиною та для забезпечення полегшення пересування останніх, у тому числі й до лікувальних закладів і місць відпочинку, ОСОБА_1 25 лютого 2010 року придбала легковий автомобіль марки «Ford Mondeo», 1995 року випуску, кузов № НОМЕР_3, який 26 лютого 2010 року було зареєстровано на імя ОСОБА_4 (а.с. 5, 98 т. 1).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказує, що восени 2009 року мала у своєму розпорядженні значну суму грошових коштів, виручену від продажу квартири. Частину цих коштів вона витратила на придбання спірного автомобіля. ОСОБА_4, в свою чергу, посилається на те, що придбав спірний автомобіль самостійно, без участі позивача, на кошти, які заробив і які отримав у спадщину після смерті батька.

З тексту розписки від 25.02.2010 р., складеної ОСОБА_2, видно, що останній отримав від ОСОБА_1 40 000 гривень, еквівалентні 5 000 доларів США, за автомобіль «Ford Mondeo», 1995 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_3. Гроші отримав в повному обсязі, матеріальних претензій не має. На прохання покупців біржову угоду оформив на ОСОБА_4 (а.с. 5 т. 1).

Копія розписки надана до матеріалів справи позивачем ОСОБА_1, оригінал розписки зберігається у неї.

26.02.2010 року спірний автомобіль зареєстровано в МРЕВ № 1 ДАІ міста Одеси на підставі довідки-рахунка КІМ № 041415 від 25.02.2010 року Госпрозрахункового центру УДАІ ГУМВС за громадянином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкаючим за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 8, якому видано номерні знаки ВН5786СО та свідоцтво про реєстрацію ТЗ: САА № 426981 від 26.02.2010 року (а.с. 98, 99 т. 1).

Встановлено, що ОСОБА_4 в березні 2009 року закінчив навчання в Одеському національному морському університеті (а.с. 4 т. 1).

Згідно довідок №№ 307, 308, виданих ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» 16.12.2013 року, ОСОБА_4, перебуваючи на посаді групового механіка, за період з квітня 2009 року по лютий 2010 року отримав заробітну плату в загальному розмірі 20 413, 51 грн. (а.с. 173, 174 т. 1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2007 року, виданим нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної контори Одеської області ОСОБА_7, зареєстрованим в реєстрі за № 5012, ОСОБА_4 отримав у спадок після смерті свого батька ОСОБА_8 1/3 частину майна: автомобілю марки ВАЗ 2101, 1989 року випуску, реєстраційний номер 18854ОЕ, вартістю 3201 грн., грошових коштів у ВАТ «Ощадбанк» у сумі 02,22 грн. та 26855,00 грн., грошових коштів у КС «Акерман-Фінанс» у загальній сумі 33939,04 грн. Всього ОСОБА_4 отримано спадщини на загальну суму 21332,42 грн., (3201+02,22+26855,00+33939,04) : 3 = 21332,42 (а.с. 184 186 т. 1).

Суд критично ставить до доводів відповідача ОСОБА_4 про те, що спірний автомобіль був придбаний ним за кошти, отримані у спадщину, та за зароблені кошти.

Спадщина була оформлена ОСОБА_4 у вересні 2007 року, а автомобіль купувався в лютому 2010 року. Доказів того, що спадкові кошти збереглися до лютого 2010 року, відповідач не надав. Як пояснювали сам ОСОБА_4 та у письмовій заяві до суду -його мати ОСОБА_9 (а.с. 176-178 т. 1), остання перенесла операцію на серці в м. Києві в інституті ім. М. Амосова, що свідчить про понесення родиною ОСОБА_4 певних витрат.

Чи знімалися кошти з банківських рахунків, коли, в яких сумах і куди витрачалися відповідач пояснити не зміг. Документи про це у справі відсутні. Доказів того, що ці кошти були передані або перераховані саме продавцю автомобіля суду не представлено.

Щодо грошей, отриманих ОСОБА_4 в якості заробітної плати до лютого 2010 року, то їх сума є вдвічі меншою за вартість спірного автомобіля. До того ж, відповідач мав нести протягом року певні житлово-побутові витрати, витрати на харчування, транспортні та інші витрати, які забезпечують життєдіяльність людини.

Судом встановлено, що 29.09.2009 року позивачем ОСОБА_1 було отримано від ОСОБА_10 43000 доларів США за продаж квартири в м. Одесі, по вул. Ак. Глушка, 6 «А», кв. 168 (а.с. 36 т. 1).

Опитаний у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що питаннями купівлі у нього автомобілю (зустрічі, торг, організація діагностики, тощо) займалася позивач, суму за діагностику автомобілю сплачувала особисто ОСОБА_1, позивач постійно акцентувала увагу, що розраховуватися за автомобіль буде вона. Він отримав особисто від позивача 5000 у.о. і вважає саме її покупцем автомобіля (а.с. 35 т. 2).

Враховуючи наведене, а також приналежність і зміст розписки від 25.02.2010 року, суд доходить висновку, що спірний автомобіль було придбано за кошти позивача.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правові наслідки удаваного правочину регламентовано вимогами ст. 235 ЦК України.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, за звичаями ділового обороту презумується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Разом із тим, відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

При цьому, удаваним може бути не весь правочин, але лише в частині когось з його учасників, якщо буде встановлено що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти її покупну ціну, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною.

Враховуючи наведені обставини та оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу автомобілю «Ford Mondeo», 1995 року випуску, кузов № НОМЕР_3, укладений 25.02.2010 року, є удаваним правочином в частині покупця, оскільки зазначений автомобіль фактично був придбаний ОСОБА_1 за її власні кошти, одержані від продажу належної їй на праві власності квартири в м. Одесі по вул. Ак. Глушка, 6 «А», кв. 168.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ст. 216 ЦК України).

Встановлено, що 13.04.2013 року спірний автомобіль було знято з обліку для реалізації та цього ж дня в МРЕВ № 2 ДАІ міста Одеси було зареєстровано на підставі довідки-рахунка ААВ № 046725 від 13.04.2013 року ФОП «ОСОБА_11П.» за громадянином ОСОБА_12 (а.с. 99 т. 1). ОСОБА_4 даних обставин не заперечує.

Як видно із розписки від 25.02.2010 року, ОСОБА_2 отримав від позивачки грошову суму в еквіваленті пяти тисяч доларів США, що підтвердив у судовому засіданні. ОСОБА_4 заявлену до стягнення вартість спірного автомобіля не спростував.

За правилом ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 вартість спірного автомобіля у розмірі, еквівалентному 5000 доларів США, в гривні за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2015 р. (26,799674 грн. за один долар США), що становить 133 998, 37 гривень (5000 ? 26,799674 = 133998,37).

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 216, 235 ЦК України, ст.ст. 4, 8, 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати в частині покупця частково удаваним з моменту вчинення договір від 25 лютого 2010 року купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Ford Mondeo», 1995 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_2, як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер 6) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) вартість легкового автомобілю марки «Ford Mondeo», 1995 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_3 у сумі 133 998 (сто тридцять три тисячі девятсот девяносто вісім) гривень 37 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Літвінова І. А.