АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8609/15 Справа № 192/335/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Омелюх В. М. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Глущенко Н.Г., Осіяна О.М.

при секретарі: - Добролюбовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, посилаючись на те, що він мешкає АДРЕСА_1.

В 2012 році ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до нього та відповідача ОСОБА_8 про поділ спільної власності. До цього часу він вважав, що відповідач не зареєстрований за місцем його проживання, а тому не може вважатися співвласником квартири. З позову відповідача йому стало відомо, що у 2001 році його мати - ОСОБА_8 подала заяву про приватизацію спірної квартири та органом приватизації було видано свідоцтво про право власності на житло від 18 листопада 2001 року.

ОСОБА_8 заява була подана 20 липня 2001 року, тоді як рішення про приватизацію було прийняте 08 листопада 2001 року, тобто з порушенням встановлених законодавством строків прийняття відповідного рішення за заявою громадян про приватизацію квартири Солонянського району Дніпропетровської області, та визначеного Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян порядку подання громадянами відповідних заяв та необхідних документів.

Оскільки він та відповідач ОСОБА_7 згоди на приватизацію квартири не надавали, вважає розпорядження органу приватизації незаконним та просить про його скасування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 08 листопада 2001 року.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим , що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що його право порушено, а приватизація спірної квартири суперечила його волевиявленню.

Така позиція суду правильна виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до матеріалів інвентарної справи №16793/2 20 липня 2001 року ОСОБА_9 до Солонянської селищної ради Дніпропетровської області було подано письмову заяву про передачу у приватну спільну сумісну власність квартири, яку займає вона з членами сім'ї на умовах найму (а.с.64, 65)

Згідно виданої керівником підприємства по обслуговуванню житла за печаткою Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_9, 1971 року народження, голова сім'ї, прописана з 1971 року; ОСОБА_7, 1966 року народження, чоловік, прописаний з 22 жовтня 1998 року; ОСОБА_6, 1992 року народження, син. Крім цього зазначено, що ізольована квартира складається з трьох кімнат житловою площею 46,2 кв. м, кухні площею 16,9 кв. м, вбиральні площею 2,4 кв. м, коридору площею 10,2 кв. м, ванна площею 4,9 кв. м, загальна площа квартири - 90,4 кв. м, а також за наймачами закріплено підвал площею 130 кв. м та частина гаража. Підпис ОСОБА_7 в даній заяві відсутній (а.с.65).

Відповідно до зазначеної заяви ОСОБА_9, ТОВ «Абріс» 08 листопада 2001 року виготовлено технічний паспорт на кв.2 в житловому будинку АДРЕСА_1 (а. с. 67-67).

Рішенням виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області №102 від 16 жовтня 2001 року у зв'язку з приватизацією житла розділено та закріплено за кожною з квартир даного житлового будинку присадибну земельну ділянку (а.с.70).

Згідно розпорядження органу приватизації Солонянської селищної ради Дніпропетровської області №620 від 08 листопада 2001 року за підписом керівника органу приватизації ОСОБА_10 прохання наймача ОСОБА_9 на приватизацію найманої квартири задоволено та передано вказану квартиру у приватну спільну (сумісну чи часткову) власність (а.с.71).

Цим розпорядженням затверджено розрахунок безоплатно приватизуємої площі та вартість надлишків загальної площі квартири (а.с.66)

08 листопада 2001 року органом приватизації Солонянської селищної ради Дніпропетровської області на підставі розпорядження №620 від 08 листопада 2001 року виготовлено свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира 2 в житловому будинку АДРЕСА_1 приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6 в рівних долях (а.с.11,72), а ТОВ «Абрис» дана квартира зареєстрована на праві спільної сумісної власності за зазначеними особами, про що внесено запис у реєстрову книгу Д1 під реєстраційним номером 291/291 (а.с.72).

Згідно ст.ст.1,2,3 Закону країни "Про приватизацію державного житлового фонду", в редакції яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду - це відчудження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін..) державного житлового фронду на користь громадян України, при цьому державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі, потребуючих поліпшення житлових умов, а незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність займані ними квартири громадян, які зазначено в ст.10 Закону.

Відповідно до п. 5 ст. 5 цього Закону кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз, при цьому право на приватизацію житла передбачено і ст.9 Житлового кодексу Української РСР 1983 року, в редакції чинній на період виникнення спірних правовідносин.

Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовка та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Відповідно до п. п. 18, 19 Положення про порядок передачі квартири (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держкомунгоспу від 15.09.1992 року № 56, діючому в редакції станом на момент передачі квартири у власність ОСОБА_9 та членам її сім'ї, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинок) підтверджується письмово і додається до заяви.

Згідно вимог ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації на підставі заяви громадянина приймають рішення про приватизацію, згідно з яким житло передається у приватну власність. Така передача житла у власність громадян оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації та не потребує нотаріального посвідчення, а зазначене свідчить про те, що Закон передбачає, по-перше, наявність волі громадянина на приватизацію житла; по-друге, прийняття відповідного рішення органом приватизації, який у конкретних правовідносинах впроваджує волю держави, що виражена у Законі.

При цьому, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком обмежень, що встановлені для приватизації деяких категорій житла (квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, тощо), тому лише громадянин може як відмовитись, так і погодитись на приватизацію найманого ним житла з державного житлового фонду. Його контрагенти - державні приватизаційні органи - у разі виявлення відповідної волі громадянина щодо приватизації житла мають лише обов'язок здійснити оформлення необхідних приватизаційних документів та, за малим винятком що стосується обмеження на приватизацію деяких категорій житла, не можуть відмовити у приватизації.

На підставі оформленого розпорядження орган приватизації виготовив та видав свідоцтво про право власності на житло, яке є правовстановлюючим документом, та засвідчує право власності на житло. Реєстрація проведена ТОВ «Абріс» у відповідності до чинного на зазначений період законодавства, вказані дії вчинялись саме з волевиявлення сторони у справі - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як повнолітніх членів сім'ї. Наявність такого волевиявлення на приватизацію квартири у ОСОБА_7, підтверджена ним в судовому засіданні суду першої інстанції.

Нормативними актами, якими врегульовано питання приватизації, передбачено, що при видачі власнику квартири (будинку) свідоцтва про право власності на житло у паспортах усіх повнолітніх членів сім'ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться помітка про те, у якому обсязі ними використано право на безоплатну приватизацію житла. Це необхідно для підтвердження використання громадянином права на безоплатну приватизацію, яке надається лише один раз та для визначення невикористаної частки житлового чеку за яку можна отримувати акції приватизованих державних підприємств, а відсутність такої відмітки в свідоцтві про народження позивача сама по собі не є підставою для скасування рішення органу приватизації та не свідчить про те, що йому не було відомо, в тому числі і після досягнення повноліття, про приватизацію спірної квартири його батьками , в тому числі за участю відповідача ОСОБА_7

Крім цього, відповідно до ст.71 Цивільного кодексу України (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст.76 цього Кодексу, перебіг строку позовної давності виникає з дня виникнення права на позов, а право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Статтею 257 ЦК України також передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності про що було заявлено ОСОБА_7 та його представником в письмових запереченнях проти позову, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів того, що про наявність оспорюваного рішення органу приватизації та свідоцтва про право на житло йому стало відомо лише в кінці 2012 на початку 2013 року.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: