У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус - Дряпко Ольга Олександрівна, про захист права власності, усунення від права спадкування, виселення, встановлення факту належності документу,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, від шлюбу мають двох дітей, сина - ОСОБА_9 та дочку ОСОБА_3, а квартира АДРЕСА_1 була надана їм на сім'ю у 1975 році, яка була передана в спільну сумісну власність їй, її чоловікові ОСОБА_10, відповідачці ОСОБА_3 та онуці ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_10 помер. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнано, що вона та ОСОБА_10 весь час після розірвання шлюбу 07 грудня 2013 року і до смерті останнього проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу. Після смерті ОСОБА_10, дочка ОСОБА_3 звернулася з заявою про прийняття спадщини. Вказувала, що померлий був людиною похилого віку, за станом здоров'я страждав на ряд хронічних захворювань, з 1996 року переніс хірургічні операції, через які уникав фізичних навантажень, не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Через створені дочкою ОСОБА_3 неможливі умови для проживання у спірній квартирі, ОСОБА_10 з 2000 року до смерті постійно проживав в садовому будинку садового товариства «Аеліта» Нововодолазського району Харківської області без комунальних зручностей, та через тяжкі хвороби фактично перебував в безпорадному стані. Відповідач ОСОБА_3 свідомо не виконувала обов'язок по наданню допомоги батькові, створила неможливі умови для його проживання у спірній квартирі, не впускала батька в квартиру, жодного разу не відвідувала батька в лікарнях та в садовому товаристві, отримувала його пенсію та розпоряджалася нею на свій розсуд. Посилаючись на вказані обставини та з урахування уточнених позовних вимог, позивач просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування, виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та встановити факту належності її правовстановлюючого документу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга в якій заявник просить поновити строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

Клопотання підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження, вказані заявником, є поважними.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з їх недоведеності.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити заявнику строк на касаційне оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2015 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус - Дряпко Ольга Олександрівна, про захист права власності, усунення від права спадкування, виселення, встановлення факту належності документу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова