У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Собіни І.М., Максимчук З.М.,

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

за участю

представника позивача ПАТ „Дельта банк" Оверчук О.М.,

представника відповідача ОСОБА_1., - ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 липня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства „Дельта банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ „Дельта банк" заборгованість за кредитним договором №33/КВ-07 від 15 лютого 2007 року станом на 25 червня 2014 року 9872 долара США 64 центи, що в гривневому еквіваленті становить 118664 грн. 93 коп. та судові витрати 1186 грн. 65 коп.

В апеляційній скарзі відповідачі вказують на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, внаслідок чого суд дійшов незаконного та необґрунтованого висновку про наявність дострокового стягнення з позичальника та поручителів отриманих в кредит грошових коштів.

Покликаються, що за даними банку у позичальника, станом на 25 червня 2014 року, відсутня заборгованість по тілу кредиту, а виникла заборгованість щодо сплати відсотків за користування кредитом та комісії за умовами договору. Доводять, що стягнута судом сума в розмірі 9872 долара США є сумою яку позичальник повинен сплатити до закінчення строку дії договору, яка визначена 14 лютим 2032 року.

Вважають, що за умовами договору повернення кредиту повинно відбуватися у доларах США, а позивач, з чим погодився суд першої інстанції, стягнув заборгованість у національній валюті.

Вказують на те, що суд не врахував відмову позивача запропоновану позичальником у спосіб виконання зобов'язання, за пропозицією, яка викладена у зверненні позичальника до банку з посиланням на фінансову кризу, що потягло для боржника неможливість своєчасно погашати чергові платежі по кредиту, а також прийняття Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті„, яким заборонено стягнення на майно, без згоди власника, яким є житло, яка полягала в укладені договору про погашення заборгованості та наступних періодичних платежів, виходячи з курсу гривні до долара США 5:1, тобто за курсом на час укладення кредитного договору.

Зазначають про те, що у правонаступника за кредитним договором, яким є ПАТ „Дельта банк" не виникло права на вимогу за кредитним договором, за тих обставин, що позивач порушив зобов'язання щодо повідомлення боржника та поручителів про укладення договору відступлення прав вимоги, які передані первинним кредитором, яким є ТзОВ „Український промисловий банк".

Доводять, що у відповідності до положень ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України порука повинна припинятися з огляду на позицію постанови Пленуму Верховного Суду України у справі №6-134цс12 від 12.11.2012 року, у разі зміни зобов'язання без згоди боржника та поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності.

Покликаються на тяжке матеріальне становище, що є в сім'ях відповідачів, а з урахуванням викладених доводів просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у позові відмовити.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в межах цих доводів, матеріали справи, заслухавши сторони, що з'явились у судове засідання, дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що також встановлено місцевим судом, 15 лютого 2007 року ТзОВ „Український промисловий банк" уклало з ОСОБА_1. кредитний договір №33/КВ-07, за яким банк надав позичальнику у кредит 20000 доларів США із сплатою 12,5% річних за користування кредитом із строком повернення до 14 лютого 2032 року, з метою придбання однокімнатної квартири в смт. Квасилів вул. Молодіжна, 38 кв.37 Рівненського району Рівненської області.

З метою забезпечення належного виконання кредитного договору банк уклав договори поруки №33.1/Zфпор-07, №№33.2/Zфпор-07 між ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_1., ОСОБА_3.

У відповідності до договору від 13 червня 2010 року, погодженого Правлінням Національного банку України укладеного на підставі рішення конкурсної комісії, визнано „Дельта банк" переможцем конкурсу з передачі активів та кредитних зобов'язань „Укпромбанку" (а.с.28-32,64-69), а у відповідності додатку до договору (а.с.70-72), право вимоги до відповідачів перейшло до позивача у справі.

Боржник за кредитним договором неналежним чином виконував зобов'язання, вчасно не погашав кредит, а тому банк, у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору передбаченого п.4.3.4 та 6.2, звернувся до боржника та поручителів із письмовою вимогою 28.07.2014 року (а.с.23,24,25,26) про сплату станом на 25.06.2014 року поточної заборгованості 293 долара США та загального боргу за кредитним договором 9872 долара США та 1359 грн. 2 коп.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що у позивача виникло право вимоги до боржника та поручителів, виходячи з умов кредитного договору, договорів поруки та приписів викладених в ст.ст.509,526, 553,554 ч.2 ст.1050 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з того, що у відповідності до ст.512 ЦК України, відбулась заміна кредитора у зобов'язанні, а тому у ПАТ „Дельта банк" виникло право вимоги до боржника за кредитним договором №33/КВ-07 та право вимоги до поручителів про стягнення заборгованості при виконанні кредитного договору, що передбачено п.4.3.4 та 6.2 кредитного договору та п.4 договорів поруки.

Посилання в апеляційній скарзі про відсутність право вимоги у позивача не заслуговують на увагу з огляду на приписи ст.ст.513,514,516 ЦК України за якими при заміні кредитора до нового кредитора переходяться всі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу. При цьому заміна кредитора, за цими нормами, здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановленого законом або договором. За даних обставин новий кредитор лише несе ризик настання несприятливих для нього наслідків про несплату боржником заборгованості новому кредитору, при тому що боржник не звільняється від зобов'язання перед первісним кредитором.

У поручителів зберігаються зобов'язання перед новим кредитором за тим, що відступлення права вимоги за кредитним договором ніяким чином не змінює їх поручительство за боржника у виконанні кредитних зобов'язань.

ПАТ „Дельта банк" скористався своїм правом звернення до суду 8 вересня 2014 року до боржника за кредитним договором та поручителів у відповідності до норм матеріального права та договору від 13 червня 2010 року за яким таке право перейшло до позивача.

На думку колегії суддів боржник за кредитним договором ОСОБА_1. визнав ПАТ „Дельта банк" належним позивачем виходячи з того, що письмового звертався до позивача про укладення договору про погашення заборгованості та наступних платежів виходячи з курсу гривні до долара США 5:1, що відповідало курсу гривні на момент укладення кредитного договору (а.с.93).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо стягнення боргу у національній валюті, з огляду на те, що рішення суду не протирічить приписам ст.533 ЦК України щодо виконання грошового зобов'язання у національній валюті при укладенні договірних зобов'язань сторін в іноземній валюті та роз'ясненням викладеним в п.12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

Недотримання первісним та новим кредитором п.4.8 договору щодо повідомлення відповідачів про передачу активів та кредитних зобов'язань боржника та поручителів про відступлення права вимоги, не може свідчити про не виникнення права вимоги у нового кредитора, виходячи з приписів викладених в ст.ст.512-516 ЦК України.

Слід зазначити, що забезпечення виконання кредитного договору мають зобов'язальний характер для поручителів за умовами договорів поруки.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо припинення договору поруки забезпеченого зобов'язанням за кредитним договором та звільнення ОСОБА_2, ОСОБА_3 від виконання умов кредитного договору, з посиланням в на ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України.

За приписами даної норми порука припиняється лише за умови зміни зобов'язання без згоди поручителя, якщо внаслідок цього збільшується обсяг відповідальності поручителя (п.22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Тому посилання в апеляційній скарзі на цю норму не заслуговують на увагу, з огляду на те, що доводами апеляційної скарги не доведено в чому відбулась зміна зобов'язання боржника та в чому відбулось збільшення відповідальності боржника за кредитним договором. Не встановлено ці обставини і місцевим судом.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя ( правова позиція Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-35цс15).

Зміна кредитора у зобов'язанні, відповідно до ст.ст.512-516 ЦК України, не може визнаватися як зміна зобов'язання. За умовами договору відступлення права вимоги змінився лише кредитор, при цьому обсяг зобов'язань боржника є сталим, що не може свідчити про збільшення його зобов'язання за кредитним договором.

Позивач скористався своїм правом звернення до суду до поручителів в межах шестимісячного строку, визначено ч.4 ст.559 ЦК України, тому з цих підстав не є обґрунтованими посилання в доводах апеляційної скарги про припинення договорів поруки.

За приписами ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позову з урахуванням матеріального стану відповідачів, з огляду на те, що зменшення збитків та неустойки, які стягуються з боржників, за приписами ст.616 ЦК України, можливо лише за наявності винних дій кредитора. За даною нормою суд може лише зменшити розмір збитків завданих невиконанням договірних зобов'язань, а не відмовити у їх стягненні, але лише при умові, що це викликано неправомірними діями самого кредитора, про що відсутнє посилання у апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді І.М. Собіна

З.М.Максимчук