У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 2 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 555 500 грн зі сплатою 11,70% річних за користування кредитним коштами з кінцевим терміном повернення 16 грудня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 24 грудня 2007 року укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» і Національним Банком України укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк».

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 20 листопада 2013 року виникла заборгованість у сумі 763 971,07 грн, яку банк просив стягнути солідарно з боржника і поручителя.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати поруку припиненою, посилаючись на пропущення річного строку пред'явлення вимоги до поручителя, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2014 року позов банку задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 763 971,07 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 2 березня 2015 року рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2014 року в частині солідарного стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову до поручителя відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині також нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано поруку за договором, укладеним 24 грудня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, припиненою.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 2 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні боргу з ОСОБА_1, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права у цій частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, апеляційний суду погодився з висновками суду першої інстанції про законність позовних вимог і відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, так як про таке до ухвалення рішення стороною заявлено е було.

Оскільки ОСОБА_1 не доведено незаконність набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, укладеним з ним, суди дійшли правильного висновку про обґрунтованість позову у цій частині.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 2 березня 2015 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 2 березня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук