РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/12517/15-ц

пр. № 2/759/5406/15

24 грудня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.08.2015 року, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди, та судових витрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 01.09.2014 року в м. Вишгород по пр. Мазепи відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 В результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль позивача «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 19.09.2014 року винним у даній ДТП є водій автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_4

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_3, була застрахована згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АС/7345262 від 26.11.2013 року у ПрАТ СК «Рітейл-Страхування». Та як, стверджує позивач на умовах вищезазначеного договору (поліс) майнова шкода, заподіяна майну третіх осіб в межах ліміту відповідальності 50000,00 грн., франшиза умовами договору не передбачена.

Позивач звернувся до страховика про виплату страхового відшкодування, та ПрАТ СК «Рітейл-Страхування» виплатило позивачу 5046,00 грн., однак, як стверджує позивач сума не враховує фактичну вартість відновлювального ремонту та втрату товарної вартості, а тому позивач самостійно змушений був оплатити 6126,94 грн.

Посилаючись на ст. 1194 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача різницю між виплатою страховою компанією, та витратами, які поніс позивач.

Окрім того позивач просив, стягнути додаткові витрати в розмірі 355,00 грн., які він поніс на поїздку до суду, страхової компанії, поїздку на СТО. А також просив стягнути моральну шкоду, внаслідок перенесених душевних страждань, яку позивач оцінив в розмірі 17000,00 грн.

На підставі наведеного позивач просив позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні 24.12.2015 року, представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідачі до суду тричі не зявились, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с.15, 18, 20, 21, 31, 32), про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1) ч.2 згаданої статті встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування)страхувальнику,застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно п. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку)

виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом встановлено, що 01.09.2014 року в м. Вишгород по пр. Мазепи відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 В результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль позивача «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 19.09.2014 року винним у даній ДТП є водій автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_4 (а.с. 6-7).

Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 01.09.2014року за участю транспортного засобу - автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, є ОСОБА_4

Судом встановлено, що виконуючи умови договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АС/7345262 від 26.11.2013 року, ПрАТ СК «Рітейл-Страхування», виплатила позивачу 5046,00 грн. (а.с.22).

Позивачем, суду не надано доказів про наявність звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ чи його відсутність.

Окрім того, згідно листа страховиком прийнято рішення про виплату 5046,58 грн. (а.с.22). Самого, рішення про виплату страхового відшкодування прийнято страховиком, позивачем суду не надано, з якого можна було б визначити, з чого виходив страховик, нараховуючи саме таку суму до виплати.

Згідно рахунку-фактури № від 27.02.2015 року, оплата за ремонт автомобіля становить 5105,78 грн. без ПДВ, з ПДВ 6126,94 грн. (а.с.8).

27.02.2014 року, автомобіль позивача було відремонтовано на ТОВ «Автоцентр Київ» про що було складено акт виконаних робіт, та сума до оплати в розмірі 11173,52 грн. (а.с. 9), в якому зазначено, що акт виконаних робіт має юридичну силу і є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

Позивачем доказів, проте, що позивачем, було оплачено на рахунок ТОВ «Автоцентр Київ», згідно акту виконаних робіт, саме: 11173,52 грн. суду не надано.

Також позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 355,00 грн., які він поніс на поїздку до суду, страхової компанії, поїздку на СТО, однак належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, суду не надає.

Також позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 17000,00 грн., заподіяної внаслідок перенесених душевних страждань.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

В порушення вимог чинного законодавства, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування моральної шкоди, а саме, не зазначено наявність моральної шкоди, які саме страждання зазнав позивач, не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральною шкодою, з яких обставин виходив позивач, визначаючи розмір компенсації.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про судовий збір» ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 79, 84, 88, 131, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник