Справа №521/5999/15-ц
Провадження №2/521/3397/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 серпня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Поліщук І.О.,
при секретарі - Святецькій І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Одеської філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування за договором страхування, -
Представник позивачки в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи розрахунок штрафних санкцій за затримку виплати грошових коштів станом на 06.08.2015 року та зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивачки, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових ухвал та повісток, про причини неявки суд не повідомив, заперечення не надав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до квитанції від 31.01.2014 року, ДП «Автотрейдінг-Одеса» отримало від ОСОБА_1 15 508,44 гривень.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
З заяви ОСОБА_1 від 05.05.2014 року на ім'я Голови правління ПАТ «УСК «Гарант-Авто» вбачається, що позивачка просить страхове відшкодування по полісу №АС/5344489, по події, що мала місце 12.01.2014 року з її транспортним засобом марки Hyundai Accent, державний номер: НОМЕР_9, виплатити згідно калькуляції, за вирахування суми франшизи, шляхом перерахування на її картковий рахунок.
Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно з п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.
Згідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
З моменту невиплати, а саме з 16.08.2014 року та до 06.08.2015 р. (дата ухвалення рішення) минуло 356 дні.
Згідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже пеня, яку повинен сплатити відповідач складає 6 364,42 гривні.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже відповідач повинен сплати позивачці суму збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 16.08.2014 року по 06.08.2015 рік у розмірі 8 624,55 гривні та суму 3% річних за користування грошовими коштами за період з 16.08.2014 року по 06.08.2015 рік у розмірі 453,78 гривні.
Крім того судом встановлено, що між ОСОБА_1 та МП «Універсал-ЛТД» / Товариство з обмеженою відповідальністю був укладений договір 81/09/2014 про надання правової допомоги від 29.09.2014 року та додаток №1 до договору про надання правової допомоги №81/09/2014 від 29.09.2014 року від 29.09.2014 року, згідно яких, за надання правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги замовник сплачує виконавцю гонорар, загальна сума якого визначається в сукупності наданих виконавцем замовнику послуг.
Позивачка надала суду квитанцію до прибуткового касового ордера №998 від 29.09.2014 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору №81/09/2014 про надання правової допомоги сплатила МП «Універсал-ЛТД» / Товариство з обмеженою відповідальністю 300 гривень.
Так, дійсно, згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, однак частина друга зазначеної статті, встановлює, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 300 гривень та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 243,60 гривні.
Таким чином, з відповідача по справі - Публічного акціонерного товариства «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає до стягнення сума страхового відшкодування в розмірі 15 508,44 гривень; сума пені за період з 16.08.2014 року по 06.08.2015 рік у розмірі 6 364,42 гривні; сума збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 16.08.2014 року по 06.08.2015 рік у розмірі 8 624,55 гривні; сума 3% річних за користування грошовими коштами за період з 16.08.2014 року по 06.08.2015 рік у розмірі 453,78 гривні, витрати за правову допомогу у розмірі 300 гривень та сума сплаченого судового збору у розмірі 243,60 гривні.
Керуючись ст.ст. 79, 84, 88, 169, 224-226 ЦПК України ст.ст. 15, 22, 23, 549, 625, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -
Позовні ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Одеської філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування за договором страхування - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який постановив його, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку на протязі десяти днів.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.