копія/Справа № 689/1212/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

29.09.2015 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий-суддя Баськов М.М.

за участю:

секретаря Кушнір О.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на його користь заборгованості за договором позики в сумі 64080 грн.

На обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 25 червня 2014 року між ним та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 14400 грн. зі строком повернення до 26 серпня 2014 року.

Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 14400 грн. основного боргу, пеню в сумі 41760 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення виконання зобов'язання в сумі 7920 грн.

В ході судового розгляду позивач збільшив позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, зокрема просив стягнути з відповідача 26400 грн. основного боргу, пеню в сумі 52560 грн. за період з 26.08.2014 по 26.08.2015 та 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання за період з 26.08.2014 по 16.09.2015 в сумі 456,85 грн. Також позивач зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення позики, проте останній отримані грошові кошти не повернув.

Відповідач ОСОБА_2, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковомузадоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 червня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений в простій письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14400 грн., що було еквівалентно на дату укладення договору 1200 доларів США, зі строком повернення до 26 серпня 2014 року. Договір є безвідсотковим.

В п. 1 договору, який підписаний сторонами по справі, вказано, що позичальник отримав суму позики, що підтверджує факт одержання ОСОБА_2 грошових коштів. (а.с. 28).

Також, суд враховує, що саме позивачем був наданий договір позики, а відповідачем не було надано будь-яких доказів про виконання своїх зобов'язань за договором, що свідчить про продовження існування боргових зобов'язань між позивачем та відповідачем.

Станом на 29 вересня 2015 року взятих на себе зобов'язань за договором позики відповідач не виконав та не повернув позивачу отримані від нього грошові кошти в сумі 14400 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення № 491-IV від 06.02.2003 (далі Закон №491-IV) індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Статтею 3 Закону №491-IVвизначено, що індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно ч. 1 ст. 4 вказаного закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Враховуючи викладене, з урахуванням заявлених позивачем вимог, розмір індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з вересня 2014 року по травень 2015 року включно становить 7920 грн. (102,9% х 102,4% х 101,9% х 103,0% х 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х 102,2 % = 155,0%; (14400 грн. х 155,0%) 14400 = 7920 грн.).

Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання в сумі 455,67 грн. (5384,50 грн. х 3% х 385) : 365)), за період з 27 серпня 2014 року по 16 вересня 2015 року.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За невиконання грошового зобов'язання ОСОБА_1 відповідно до п. 3. договору позики просить стягнути з ОСОБА_2 пеню в сумі 52560 грн. за період з 26.08.2014 по 26.08.2015 із розрахунку 1% від суми заборгованості за кожен день затримки повернення позики.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому суд враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 в цивільній справі №6-100цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до якого обов'язок суду сприяти сторонам у здійсненні їх прав та обов'язків дає право зменшити суду розмір неустойки, за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

За таких обставин розмір неустойки (пені) за порушення зобов'язання за договором позики, який підлягає стягненню з ОСОБА_2, може бути зменшений до 30000,00 грн.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконувалися умови договору позики в частині погашення заборгованості перед позивачем за отримані грошові кошти, а тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 52775,67 грн., яка складається із 14400 грн. основного боргу, 7920 грн. - індексація за прострочення виконання грошового зобов'язання, 30000 грн. пеня та 455,67 грн. - 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання.

Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 527,72 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 526, 610, 625, 1046 -1050 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 158, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 (ід.н. НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 (ід.н. НОМЕР_2), заборгованість за договором позики від 25 червня 2014 року в сумі 52775,67 грн. (п'ятдесят дві тисячі сімсот сімдесят п'ять гривень шістдесят сім копійок), яка складається із 14400,00 грн. основного боргу, 7920 грн. - індексація за прострочення виконання грошового зобов'язання, 30000 грн. пеня та 455,67 грн. - 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 527,72 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, до Апеляційного суду Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя М.М.Баськов