у х в а л а

19 березня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши скаргу боржника ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Макаренко А.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

17.03.2015 до суду надійшла вищезазначена скарга.

18.03.2015 відповідно до автоматичного розподілу справи між суддями відбулося визначення судді з розгляду даної скарги та 19.03.2015 матеріали отримані головуючим по справі.

Дослідивши скаргу та долучені до неї документи, приходжу до наступного висновку.

Так, всупереч ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_2 в скарзі не зазначає: повне найменування (ім'я) стягувачів, всіх боржників, їх місце проживання чи перебування.

Окрім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, містити відомості, перелічені в п.п. 3-5 ч. 3 ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» (на даний час - ч. 7 ст. 82 даного Закону).

В разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема і щодо вимог, передбачених ст. 120 ЦПК України (така скарга повинна подаватися з її копіями та копіями всіх документів, доданих до скарги відповідно до учасників процесу).

Однак, дана скарга не відповідає вказаним вимогам.

Крім того, ОСОБА_2 всупереч імперативним положенням п. п. 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України взагалі не викладає обставини, якими обґрунтовує свої вимоги та не зазначає доказів на підтвердження цих обставин.

Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право на звернення до суду із заявою не є абсолютним, відтак відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також чітко регламентує, що право на звернення в суд із позовом (заявою) не є абсолютним і процедура користування ним має бути чітко регламентована нормами національного права, в нашому випадку - це ст.119 ЦПК України.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову чи зверненні із заявою в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову чи заяви і долучених до справи матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову чи заяви) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, заява вважатиметься неподаною і буде повернута заявникові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 120, 121 ЦПК України, ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу боржника ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Макаренко А.Ю., - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк