Єдиний унікальний номер 227/5060/14-ц Номер провадження 22-ц/775/403/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - Канурної О.Д.,

суддів - Маширо О.П., Жарової Ю.І.

при секретарі - Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей задоволені частково.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Краматорськ Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 батьком дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, які народились в м. Донецьк Донецької області.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Краматорськ Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки смт. Новодонецьке м. Добропілля Донецької області аліменти на утримання синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 2500 грн. з індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 листопада 2014 року і до повноліття дітей.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Краматорськ Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки смт. Новодонецьке м. Добропілля Донецької області судовий збір у розмірі 243,60грн., витрати на проведення молекулярно-генетичної експертизи -5903,72 грн.,а всього 6147 грн. 32 коп.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального і процесуального права. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, призначити додаткову судово-генетичну експертизу.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм № 3 за № 252 (а.с. 118).

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, які просили апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 2 статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтв про народження ОСОБА_3, ОСОБА_4, які народились ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками записані: матір - ОСОБА_1, батько ОСОБА_5. Оскільки відповідач батьком дітей себе не визнавав, то в свідоцтві про народження запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України.

Відповідно до висновку експерта № 2 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 13.02.2015 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР», громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, народженого громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999%.

Встановлено, що громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, народженого громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999%.

Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 статті 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Як вбачається із частини другої вищевказаної статті, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині встановлення батьківства підлягають задоволенню, є законним і обґрунтованим. Пунктом 9 вищевказаної Постанови ПВСУ передбачено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має до суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при визначенні батьківства суд керувався лише висновком експертизи та не прийняв до уваги доводи відповідача щодо відсутності будь-яких соціальних чи господарських зв'язків між позивачем та відповідачем, таких як спільне проживання й ведення спільного господарства позивачем і відповідачем до народження дітей, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції об'єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів на дітей, не встановлював обставин, передбачених СК України, є безпідставними, оскільки суд в мотивувальній частині рішення врахував обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені статтею 182 СК України.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував, що у нього на утриманні знаходиться неповнолітня донька (падчерка) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, не працююча дружина ОСОБА_7 (по догляду за дитиною), те, що ОСОБА_8 продала йому в борг приміщення та відповідно до розписки від 15.05.2008 року він погашає заборгованість, є недоведеними, оскільки ніяких документів щодо вказаних фактів суду як першої інстанції так і апеляційному суду не надано.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача про стягнення з нього витрат на проведення судово-генетичної експертизи, то відповідно до пункту 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року передбачено, що вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.

Законом не заборонено оплатити витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, іншою стороною у справі.

Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 4 частини 3 статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року,

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Судді