№пр.2/521/1004/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси
в складі: судді - Буран О.М.
при секретарі - Янкул Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання пункту Генеральної угоди недійсним, суд,-
Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.01.2013 року у загальному розмірі 17 663,23 (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят три) гривні 23 копійки.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, посилається на те, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг продукту кредитних карт № б/н від 31.01.2013 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6897.46 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Проте в порушення прийнятих на себе зобов'язань за цим договором, відповідач, ОСОБА_1 допустив порушення строків погашення заборгованості, тому повинен відшкодувати банку загальну заборгованість за договором, прострочену заборгованість по відсоткам, пеню та штрафи за пропуск платежів по Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг продукту кредитних карт № б/н від 31.01.2013 року у загальному розмірі 17 663.23 (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят три) гривень 23 копійок. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 243,60 гривень.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання пункту Генеральної угоди недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно п. 2.2. Генеральної угоди, заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня з дня порушення, вважається простроченою, боржник сплачує банку штраф у розмірі 11 714.8 гривень, проте сума штрафної санкції значно перевищує п*ятдесят відсотків вартості кредитної послуги. Вказані умови договору створюють дисбаланс договірних прав та обов*язків та суперечать принципу справедливості, тому відповідач просить визнати п. 2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг продукту кредитних карт № б/н від 31.01.2013 року, недійсним.
Представник позивача у судове засідання з'явився, надав до суду заяву про розгляд у відсутність представника банку, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
В останні судові засідання відповідач та його представник, сповіщені належним чином, не з*явилися, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою повідомленого відповідача по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вивчивши заперечення сторони відповідача. вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг продукту кредитних карт № б/н від 31.01.2013 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6897.46 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.
Згідно п.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності вказанного кредитного договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною(стронами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити вказанному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам іхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
При укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору.
Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд Кредитора і Позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства та Правил.
Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст. ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.
Таким чином, суд не вбачає жодних правових підстав для визнання п. 2.2. Генеральної угоди недійсним.
Твердження відповідача, що Банк не повідомив споживача у письмовій формі про надання споживчого кредиту, суд не бере до уваги, як не відповідаючи дійсності. Відповідно до довідки про умови кредитування , доданої до матеріалів справи, позивач був ознайомлений і згодний з умовами кредитування.
Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Таким чином, відповідач, ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовилася від виконання зобов'язань за кредитним договором № б/н від 31.01.2013 року в частині погашення основного боргу і сплати нарахованих відсотків, штрафу у встановлені договором строки.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Прийняті на себе зобов'язання по договору не були виконані відповідачем. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У порушення умов вищевказаного кредитного договору, а також ст.ст. 509, 1054 ЦК України, відповідач прийнятих на себе кредитних зобов'язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованими по ньому відсотками не виконав. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, боржник, що не повернув вчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст.ст. 1054, 1050 ЦК України у разі невиконання прийнятих на себе зобов'язань позичальником банк отримує право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243.60 (двісті сорок три) гривень 60 копійок.
Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, так як не одержання прибутку банку від виконання банківських операцій може призвести до порушення фінансового стану установи, а відтак до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, що негативно вплине на можливість кредитування вітчизняного виробника, розвитку ощадної справи, всебічного банківського обслуговування юридичних та фізичних осіб.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 11, 524, 525, 526, 530, 549, 610, 624, 625, 629, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд-
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанку» судовий збір у розмірі 243,60 (двісті сорок три) гривень 60 копійок.
В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання пункту Генеральної угоди недійсним - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Буран О.М.