АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7873/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Савлук Т.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 травня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 травня 2014 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 травня 2014 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що відповідно до абз.2 ст. 5 Закону України «Про третейські суди» спір може бути переданий на розгляд до третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, про той самий предмет. Тобто, за наявності рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2010 року, ПАТ «Укрсоцбанк» не мав права звертатись до третейського суду, а тому рішення третейського суду є незаконним.

В дане судове засідання представник апелянта не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні до оголошення перерви у розгляді справи представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Матвіїв І.А. вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду із заявою про скасування рішення Постійною діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.05.2014 року по справі № 826/14, заявник ОСОБА_2 посилався на те, вказане рішення прийнято з порушенням чинного законодавства, оскільки він, як відповідач, не був повідомлений належним чином про розгляд справи, не отримував позовну заяву, у зв'язку з чим був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні.

Також третейським суддею Ярошовцем В.М. винесено рішення з перевищенням його повноважень та порушенням вимог ч.2 ст. 53 Закону України «Про третейські суди», оскільки предметом спору були правовідносини між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, які виникли на підставі кредитного договору від 11.09.2008 року, однак на час розгляду справи третейським судом вже набрало законної сили заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2010 року, яким було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, споживчого кооперативу «Перспектива», ТОВ «Снейк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, правові підстави для повторного розгляду цього самого спору третейським судом були відсутні.

Судом першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_2 встановлено, що 11 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №843-1-27/44/1/8-346.

Відповідно до п.6.2 договору кредиту, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або БілоконемЮрієм Миколайовичем в порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

З матеріалів справи третейського суду №826/14 встановлено, що 30 травня 2014 року Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В.М. ухвалив рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Вказаним рішенням позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 1 121 765 грн. 17 коп. та витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом, в сумі 11 617 грн. 65 коп.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування зазначеного рішення третейського суду, суд першої інстанції, виходячи з суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, дійшов висновку, що даний спір підвідомчий третейському суду.

Також суд першої інстанції вважав, що заявником ОСОБА_2 не доведено наявність підстав для скасування рішення третейського суду, вичерпний перелік яких визначений у ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України, оскільки законом не передбачено такої підстави для скасування рішення третейського суду, як розгляд справи за відсутності будь-кого зі сторін, які не повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Доводи заявника щодо вирішення між цими ж сторонами спору про стягнення кредитної заборгованості в 2010 році рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова судом першої інстанції відхилено як необґрунтовані з огляду на те, що місцевий загальний суд, як компетентний суд, не перевіряє рішення третейського суду на відповідність нормам матеріального або процесуального права, а лише на дотримання процедурних вимог, які встановлені Законом України «Про третейські суди», при цьому рішення третейського суду може бути скасовано лише з підстав, визначених у ст. 389-5 ЦПК України. Недотримання норм законодавства або недостатня обґрунтованість рішення третейського суду не є підставою для скасування державним судом такого рішення третейського суду.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав заяву необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки в межах розгляду даної справи заявником не доведено наявність підстав для скасування рішення третейського суду.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зробленими з порушенням норм процесуального права.

Виходячи із положень статей 55, 64, 124 Конституції України та змісту Закону України «Про третейські суди», ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішувати спори лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду.

Відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» врегульовано право передачі спору на розгляд третейського суду та передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Отже, зі змісту частини 2 статті 5 Закону України «Про третейські суди» вбачається, що вказаною нормою встановлено, коли справа не може бути передана на розгляд третейського суду, а саме: якщо спір між тими самими сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав вже вирішено компетентним судом.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване з підстав, зокрема, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Пунктом 11 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», яка визначає підвідомчість справ третейським судам, визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції.

Як вбачається зі змісту заочного рішення, ухваленого Дзержинським районним судом м. Харкова 13 грудня 2010 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, споживчого кооперативу «Перспектива», ТОВ «Снейк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до суду загальної юрисдикції з таким позовом, посилаючись на невиконання ОСОБА_2 умов договору кредиту № 843-1-27/44/1/8-346 від 11.09.2008 року, відповідно до якого відповідачу було надано кредитні кошти на суму 60 385 доларів США на строк до 10 вересня 2033 року.

Позивач просив достроково стягнути всю суму кредитної заборгованості, посилаючись на прострочення відповідачем виконання зобов'язань, встановлених п.3.3.7, 3.3.8 договору, та вказуючи, що відповідач станом на 16.04.2010 року зобов'язаний був достроково погасити кредит у повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Зазначеним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, яке набуло законної сили 17 січня 2011 року, про що зазначено на копії рішення ( а.с. 104-106), позовні вимоги задоволені: сума кредиту стягнута з відповідачів солідарно достроково у повному обсязі, стягнуто заборгованість за договором кредиту, а також штрафні санкції, всього на загальну суму 609 504 грн. 85 коп.

Разом з тим, зі змісту рішення третейського суду від 30.05.2014 року вбачається, що цим рішенням з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» також достроково стягнуто суму заборгованості по кредиту та нараховані і несплачені проценти.

Отже, поза увагою суду першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду залишилась та обставина, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2010 року спір між цими ж сторонами було вирішено та було достроково стягнуто кредитну заборгованість, відтак, кредитні правовідносини між сторонами припинились і строк договору кредиту закінчився, а тому третейське застереження, що міститься у п.6.2 договору кредиту від 11.09.2008 року, також припинило свою дію для сторін.

Заперечуючи проти задоволення заяви, представник ПАТ «Укрсоцбанк» посилався на те, що наявність рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2010 року не може бути перешкодою для звернення до третейського суду з таким же позовом, адже зазначене рішення позивачем не було звернуто до виконання і відповідачем не виконано.

Проте зазначені посилання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до положень ст. 5, 6 Закону України «Про третейські суди» у позивача ПАТ «Укрсоцбанк» були відсутні підстави для передачі спору на розгляд третейському суду за відсутності між сторонами діючих кредитних правовідносин та чинної третейської угоди, яка б відповідала вимогам цього Закону.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 02.04.2015 року підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про задоволення заяви ОСОБА_2 та скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 травня 2014 року по справі № 826/14.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року - скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту:

Заяву ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 травня 2014 року по справі № 826/14 - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 травня 2014 року по справі № 826/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.09.2008 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: