Справа № 219/9343/15-ц
Провадження № 2/219/3888/2015
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

17.12.2015 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля»

про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» (далі ДП «Орджонікідзевугілля») про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника за період з серпня 2014 року по березень 2015 року в сумі 16 278,08 грн. та відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що вона працює на даний час на СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» на посаді машиніста. З серпня 2014 року по березень 2015 року включно позивач не залучалась до роботи тому, що це було небезпечно для життя або здоровя працівника, у звязку з проведенням антитерористичної операції на території, де розташоване підприємство. Зазначила також те, що відповідно до п.9.10 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднання власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості», вказаний період вважається вимушеним простоєм не з вини працівника. Також згідно п.5.18 Колективного договору СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», за час простою, якщо виникла виробнича ситуація небезпечна для життя та здоровя робітника, або оточуючих їх людей та оточуючої навколишньої середи, не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Вказала окрім зазначеного на те, що розмір його тарифної ставки становить 96,32 грн., тому просить стягнути суми оплати за період з серпня 2014 року по березень 2015 року включно в розмірі 16 278,08 грн. Крім того, оскільки роботодавцем були порушені його законі трудові права, в звязку з чим йому були спричинені моральні страждання, так як він тривалий час не отримував всі суми, належні йому, як працівникові, які були джерелом доходу для нього та членів його родини, він відчував матеріальний тягар, соціальну незахищеність через нестачу коштів, вимушений був здійснювати, вживати додаткові зусилля для утримання своєї родини та організації свого життя, тому просить стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У судові засідання позивач не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.

З урахуванням ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно довідки СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» позивач знаходився в трудових правовідносинах з відповідачем з серпня 2014 року по березень 2015 року значився на СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» машиністом вентиляторних установ з тарифною ставкою 96,32 грн. (а.с.7).

Згідно п.5.17 Колективного договору СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» зазначено, що за вимушені простої нез вини працівника (через відсутність обсягів робіт, забезпечення матеріальними ресурсами та інше) нарахована заробітна плата для робітників не може бути нижче встановленої тарифної ставки (посадового окладу) за відпрацьований час з віднесенням витрат на основну діяльність підрозділу. Відповідно до п.5.18 вказаного договору, за час простою, якщо виникла виробнича ситуація небезпечна для життя та здоровя робітника, або оточуючих їх людей та оточуючої навколишньої середи, не з його вини, за ним зберігається середній заробіток (а.с.5).

Відповідно довідки СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», позивач в період з вересня 2014 року по березень 2015 року не залучалась до роботи в СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» тому, що це було небезпечно для життя або здоровя працівника у звязку з проведенням антитерористичної операції на території, де розташовано підприємство. Згідно до п.9.10 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднання власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості», зазначений період вважається вимушеним простоєм не з вини працівника (а.с.5).

Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника, суд виходить з наступного.

Згідно до положень статті 34 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. На випадок виникнення простою трудовим законодавством передбачено ряд особливостей, що стосуються організації праці, в тому числі щодо оплати робочого часу найнятих співробітників.

Нормами ст. 113 КЗпП України передбачено те, що за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоровя працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Як установлено судом, відповідачем фактичний розрахунок з позивачем з оплати працівникові суми оплати за час вимушеного простою не з вини працівника не проведений і іншого не доведено. За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника в розмірі 16 278,08 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

За правилом ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, стаття 237-1 КЗпП містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена ст. 237-1 КЗпП.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК).

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12).

У даному випадку при визначенні розміру компенсації на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, яка виразилась (відповідно до змісту позовної заяви) у моральних переживаннях, суд ураховує наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, а саме несвоєчасна виплата належних йому грошових сум, у звязку чим матеріальне становище позивача погіршилося, що змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав у суді. За наведених обставин суд вважає за можливе визначити компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. Указаний розмір, на переконання суду, буде відповідати характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та вимогам розумності і справедливості.

Судові витрати покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, на підставі ст. 237-1 КЗпП України, керуючись статтями 4, 10, 60, 88, 212, 215, 224, 360-7 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника за період з серпня 2014 року по березень 2015 року в сумі 16 278,08 грн. та відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) оплату за час вимушеного простою не з вини працівника за період з серпня 2014 року по березень 2015 року в сумі 16 278,08 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

У частині вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» про стягнення моральної шкоди в розмірі 9 000 грн. відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» () на користь держави 487, 20 грн. судового збору.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць в сумі 2022,72 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

17.12.2015

Головуючий суддя Т.В.Давидовська