АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів у зв'язку із невиконанням умов договору позики, моральної шкоди, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочинів отримання грошей, за розписками, недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 759/7365/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9055/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Наборозняк М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2, в враховуючи уточнення, остаточно спросив стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 119 614 грн., 3% річних у сумі 3079 грн., інфляційні нарахування у сумі 5621 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн., а загалом 138 314 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач отримав від нього в позику за розписками від 07.09.2005 року - 119 614 грн. та від 06.11.2005 року - 14 000 доларів США. Оскільки розписки були безстроковими, то відповідач повинен був повернути гроші на першу вимогу, проте на його письмову вимогу від 20.02.2014 року він отримав відмову, тому вирішив звернутися до суду.

До початку розгляду справи по суті, ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому просив визнати правочини отримання грошей, підтверджені розписками від 07.09.2005 року та 06.11.2005 року, недійсними.

Свій позов обґрунтовував тим, що він дійсно отримував гроші від ОСОБА_1, але не в борг, а на оплату інвестиційного договору на будівництво однокімнатної квартири, який був укладений його дружиною, по домовленості із сім'єю ОСОБА_1, оскільки між ними були добрі родинні стосунки.

Квартиру, за вказаним договором, за їх усною домовленістю планували передати дочці ОСОБА_1, В січні 2006 року, дружина ОСОБА_2 передала право на квартиру дружині ОСОБА_1 Посилання ж позивача за первинним позовом про те, що між ними був укладений договір позики, не відповідає дійсності, оскілки такі договори не укладалися, а розписки були написані на прохання ОСОБА_1, без наміру створення правових наслідків.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у задоволенні первинного позову ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено та визнано правочини за розписками від 07.09.2005 р. та від 06.11.2005 р. недійсними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким первинний позов задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що дружина відповідача інвестувала в квартиру, яка в подальшому була передана останньою у власність його дружини, 156 844,80 грн., тому він і не звертався до відповідача про стягнення цієї суми та була зарахована ним у рахунок погашення боргу. Разом з тим, іншу частину боргу, відповідно до розписок, на думку апелянт, відповідач зобов'язаний йому повернути.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване.

ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги, та просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснення та позицію ОСОБА_2 підтримала у повному обсязі.

ОСОБА_4 дружина ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Підтримала позицію та пояснення ОСОБА_2, та підтвердила, що гроші передавались від ОСОБА_1 ОСОБА_2 для оплати інвестиційного договору на квартиру яка була на неї потім переоформлена. Уся сума коштів була витрачена на придбання квартири.

Вислухавши доповідь судді доповідача Гаращенка Д.Р., пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що на підставі розписки від 07 вересня 2005 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 119 614 грн. для погашення кредиту на будівництво квартири. (а.с.12)

Також згідно розписки датованої 06.11.2005 року ОСОБА_2 взяв у не зазначеної в розписці особи 14 000 доларів США для погашення кредиту на будівництво квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13)

Згідно з матеріалами справи встановлено, що 20 січня 2005 року між ТОВ «Київвисотбуд» та третьою особою ОСОБА_3 було укладено інвестиційний договір №181/2005/ССБ, предметом якого було інвестування в однокімнатну квартиру № 24 на п'ятому поверсі, загальною площею 46,68 м. кв. за адресою: АДРЕСА_2, житловий будинок Б. (а.с.72-76).

27 грудня 2006 року між ТОВ «Київвисотбуд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про уступку прав вимоги за інвестиційним договором №181/2005/ССБ від 20 січня 2005 року, відповідно до якого права вимоги на вказану вище квартиру перейшли до ОСОБА_4 (а.с.120)

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва (а.с.124-125) за його дружиною визнано право власності на квартиру.

В 2010 році ОСОБА_1 звернувся з вимогою до ОСОБА_2, в якій пропонував останньому добровільно погасити заборгованість у сумі 63 454,71 грн. або 7941,77 доларів США, які той у нього нібито узяв у борг (а.с.53-55)

20 лютого 2014 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 звернувся з вимогою до ОСОБА_2, в якій пропонував останньому добровільно погасити заборгованість у сумі 222 844,82 грн. (а.с.15).

Відмовляючи в задоволенні первинного позову, з чим погоджується колегія суддів, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що виходив з того, що не має підстав вважати надані до суду розписки договорами позики, оскільки вони були написані без наміру створення правових наслідків сторонами договорів позики.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції посилався на те, що у оскаржуваних розписках, всупереч вимог ст. 628 ЦК України, відсутні будь-які умови, а тому суд не вбачає підстав вважати їх договорами позики. Крім того, враховуючи всі докази в сукупності, в тому числі пояснення осіб, які беруть участь у справі, надана третіми сторонами додаткова угода від 27.02.2015 року, суд прийшов до висновку, що розписки були написані ОСОБА_2 без наміру створення правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті і вважає, що суд першої інстанції дав вірну правову оцінку наявним між сторонами правовідносинам, та прийшов до вірного і належного висновку.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо не вчасного внесення рішення суду до судового реєстру та не відповідності підпису судді у судовому рішенні.

Вказані доводи знаходяться за межами компетенції колегії суддів та можуть бути перевірені тільки відповідними органами.

Колегія суддів вважає,що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року є таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді