Справа № 202/7400/14-ц
04 серпня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Бєльченко Б.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, у якій, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2008 року в загальному розмірі 469018,02 доларів США; стягнути солідарно з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 200 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати, 1950 грн. за надання правової допомоги, 3654,00 грн. судового збору, 120 грн. витрат на ІТЗ.
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до кредитного договору № 2008-ПМ-9 від 20.05.2008 року ОСОБА_2 в день укладання договору отримав кредит у розмірі 150000,00 доларів США зі сплатою за користування коштами 18% річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту 20.05.2018 року.
Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_3 договору поруки № 2008-ПМ/39 від 20 травня 2008 року, за умовами якого останній є відповідальним перед банком як солідарний із позичальником боржник.
Окрім того, вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ Акцент-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у розмірі відповідальності поручителя перед кредитором 200 грн.
В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого за кредитом утворилася заборгованість в загальному розмірі 469 018 (чотириста шістдесят дев'ять тисяч вісімнадцять) доларів США 02 центи (відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 04.08.2015 року 10 187 071, 39 грн. (100 доларів США = 2171.7484)), яка складається з:
-96 743,22 долари США заборгованості по основній сумі кредиту;
-191071,67 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом;
-3 807 077,76 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань (181203,13 долари США за курсом станом на 05.06.2015 року 100 доларів США = 2101.3713);
-1170,97 грн. - додаткових витрат ПАТ «КБ «ПрвиатБанк» на виконання умов кредитного договору.
Неналежне виконання позичальником та поручителями своїх зобовязань за вищезазначеними договорами стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості.
В судовому засіданні представники позивача підтримали пред'явлену позову заяву та просили її задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на викладені у позові та заяві про збільшення розміру позовних вимог обставини.
Відповідачі та їхні представники в судове засіданні після перегляду заочного рішення не з'являлися, повідомлялися належним чином про місце та час судового засідання, про причини неявки суд не сповістили, своїх представників до суду не направили.
Зі згоди представників позивача, у відповідності до 224-226, 232 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити повторне заочне рішення у справі.
Так, в судовому засіданні встановлено, що 20 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2008-ПМ-39 відповідно до умов якого (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5) відповідачу позивачем за рахунок коштів банку на придбання основних фондів було надано кредит в іноземній валюті в загальному розмірі 150 000,00 доларів США. Порядок надання кредиту обумовлений сторонами, та договором визначено, що кредитні кошти, кожна конкретна частина від загального розміру кредиту, надаються банком позичальнику окремими траншами, розмір яких оговорюється окремим договором про видачу траншу.
В цей же день, тобто 20 травня 2008 року, між сторонами зазначеної кредитної угоди було укладено договір про видачу траншу № 2008-ПМ-39/1 за умовами якого позичальнику ОСОБА_2 було видано кредитні кошти (транш) на суму 150 000,00 доларів США на строк та на умовах визначених кредитним договором № 2008-ПМ-39.
Кредитні кошти були отримані позичальником та використані за призначенням. ОСОБА_2 також здійснювалося погашення боргу за кредитом, що видно з розрахунку (а.с. 152).
Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_3 договору поруки № 2008-ПМ/39 від 20 травня 2008 року, за умовами якого останній є відповідальним перед банком як солідарний із позичальником боржник (п.п. 1, 2, 4 договору поруки).
Окрім того, вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого кредитного договору № 2008-ПМ/39 від 20 травня 2008 року, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_1 акціонерним товариством Акцент-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у розмірі відповідальності поручителя перед кредитором 200 грн.
Під час перегляду заочного рішення відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 травня 2013 року у справі № 1-462/11 (пров. № 1/0203/13/2013) було встановлено, що ОСОБА_4 без його відома і згоди внесла завідомо неправдиві відомості в бланк договору поруки № 2008-ПМ/39 від 28.05.2008 року, про те, що начебто він виступає поручителем по кредитному договору № 2008-ПМ/39 від 28.05.2008 року і бере на себе встановлену договором поруки відповідальність, та виконала від його імені підпис у договорі поруки, тим самим підробила документ та надала його в відділення «Будинок Губернатора» ПАТ «КБ «ПриватБанк» для укладання кредитного договору № 2008-ПМ-39 від 28.05.2008 року.
Проте, з такими доводами відповідача ОСОБА_3 суд погодитися не може, оскільки як встановлено у судовому засіданні позивач просить стягнути з ОСОБА_3, як із солідарного з позичальником ОСОБА_2 боржника грошові кошти за кредитним договором № 2008-ПМ-39 від 20 травня 2008 року, договором про видачу траншу № 2008-ПМ-39/1 від 20 травня 2008 року, договором поруки № 2008-ПМ-39 від 20 травня 2008 року, а не за договором від 28.05.2008 року.
Розмір заборгованості за кредитним договором № 2008-ПМ-39 від 20 травня 2008 року та договором про видачу траншу № 2008-ПМ-39/1 від 20 травня 2008 року підтверджується наданим позивачем розрахунком, який було перевірено у судовому засіданні, та з якого вбачається, що позичальник ОСОБА_2 частково здійснював погашення боргу за кредитом в іноземній валюті.
Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд за браком доказів підтвердження відповідачами виконання зобов'язань за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем, які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідачів, що ним не заперечувалось та належними, допустимими та достатніми доказами не спростовано.
Оскільки судом встановлено, що відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки, в т.ч. і після отримання відповідних вимог з ПАТ «КБ «ПриватБнак», чим прострочили виконання згідно ст. 612 ЦК України, у зв'язку з чим виникла заборгованість, суд за встановлених обставин, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідачів підтвердженої розрахунком суми заборгованості.
Статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Як розяснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 Постанови № 5 від 30.03.2015 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
За встановлених в судовому засіданні обставин, стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості в іноземній валюті відповідає вимогам Закону.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
В задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити, оскільки позивачем не надано оригінали доказів про здійснення таких витрат на користь ТОВ «Ел ОСОБА_5» саме у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук