Справа № 359/1531/15ц Головуючий у І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/780/3607/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 08.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.

При секретарі: Микитенко Д.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом.

У квітні 2015 року, позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру №67, що розташовується по вул. Головатого, буд.1 в м. Бориспіль Київської області.

Позивач вказувала, що зазначена квартира належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 15 лютого 2013 року зареєстрованим в реєстрі за №74. На час звернення до суду з даним позовом квартира знаходилась у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_3 12 березня 2015 року квартира була перепродана ОСОБА_3 та її власником стала ОСОБА_7

Позивач зазначала, що відповідачі мають намір відчужити квартиру, що, в свою чергу, ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі зазначала, що не вжиття заходів забезпечення позову порушує її права, як власника квартири.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України позови забезпечуються накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановлення обовязку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду . За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову. До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про постановлення ухвали в одноособовому порядку, оскільки провадження в данній справі було відкрито, а єдиним способом забезпечення позову в одноособовому порядку є запобігання порушення права інтелектуальної власності.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила просила накласти арешт на квартиру №67, що розташовується по вул. Головатого, буд.1 в м. Бориспіль Київської області.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову„ розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи наведені вимоги закону та клопотання позивача про забезпечення позову, відповідно до вимог ст.ст. 151-152 ЦК України, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні такої заяви, оскільки не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за данним позовом, враховуючи, що спірна квартира знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_3, який в свою чергу може реалізувати дане спірне майно в будь-який час.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в порядку ст. 312 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і відповідно до п.2 ч.1 ст. 324 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: