У Х В А Л А

28 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_7, про розподіл підвального приміщення та земельної ділянки,

встановила:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 2 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25 серпня 2010 року № 481 про прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1, влаштованими в просторі горища житловими і допоміжними приміщеннями та влаштованими в підвалі допоміжними приміщеннями по АДРЕСА_1 в частині включення в реконструкцію підвальних приміщень під квартирою № 2 та горища над квартирою № 2 цього ж будинку.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 3 квітня 2012 року № 193 в частині оформлення на ОСОБА_4 та ОСОБА_7 права власності на підвальні приміщення під квартирою № 2 та горища над квартирою № 2 в будинку АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано право власності на нерухоме майно від 7 травня 2012 року, видане ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 3 квітня 2012 року № 193 в частині збільшення загальної та житлової площі квартири № 1 за рахунок переобладнаних підвальних приміщень під квартирою № 2 та горища над квартирою № 2.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на нерухоме майно - восьмикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Поділено між співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підвальні приміщення, що знаходяться під квартирою № 2, житлового будинку АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_5 підвальні приміщення № VI, площею 9,1 кв.м, № VII, площею 1,2 кв.м, № VIII, площею 15,5 кв.м, а всього площею : 25,8 кв.м. Зобов'язано ОСОБА_5 виконати роботи, що зазначені у висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 9/04-2012 від 3 квітня 2012 року, зокрема : замурувати дверний проріз між приміщеннями № V і № VI.

Виділено ОСОБА_6 підвальне приміщення №V, площею 20,5 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію у розмірі 8 121 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними рішень Івано-Франківського міськвиконкому, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, розподілу підвального приміщення, виділення у власність 44/100 частки підвального приміщення у будинку АДРЕСА_1, стягнення грошової компенсації та розподілу судових витрат - скасовано та ухвалено в цій частині нове про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду касаційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме: пункту 3 статті 2, статті 213, пункту 5 частини п'ятої статті 328 ЦПК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не отримали згоди усіх співвласників допоміжного приміщення (горища та підвалу) при отриманні дозволу органу виконавчого комітету місцевої ради на проведення відповідних робіт. А тому правильно визнав недійсними прийняті виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення від 25 серпня 2010 року № 481, від 3 квітня 2012 року № 193 та свідоцтво про право власності, видане на підставі цих рішень. Крім того, обґрунтованим є висновок щодо розподілу підвальних приміщень з урахуванням висновку експертного дослідження.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що апеляційним судом не дотримано вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності. Зазначене свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подану заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті самі норми процесуального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_7, про розподіл підвального приміщення та земельної ділянки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко