справа № 489/5363/15-ц
номер провадження 4-с/489/41/15
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2015 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

представника заінтересованої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_3 (далі державний виконавець) та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.07.2015.

У скарзі вказано, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12.10.2005 задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Малого приватного підприємства «АЛСУ» (далі МПП «Алсу») про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією, заборону самочинного будівництва, знесення самочинно збудованої споруди. Одночасно, ухвалено заборону МПП «Алсу» добудовувати обєкт самочинного будівництва та покладено обовязок знести збудоване.

Ухвалами вищих інстанцій рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Виконавче провадження з примусового виконання, виданого відповідно до вказаного рішення виконавчого листа, відкрито постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 17.03.2006 та в подальшому передано до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області.

15.07.2015 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження через неможливість виконання рішення без боржника.

Заявник вважає, що зі сторони державного виконавця має місце бездіяльність та умисне тривале невиконання судового рішення, а виконавче провадження закінчено з формальних причин.

У ході розгляду скарги, до участі в справі в якості заінтересованої особи залучено МПП «Алсу», як сторони виконавчого провадження, оскільки ухвалене у справі судове рішення може вплинути на його права чи інтереси.

У судове засідання заявник та представник державної виконавчої служби не зявилися, про час та місце розгляду скарги повідомлені завчасно і належним чином.

Від заявника надійшла письмова заява про розгляд скарги за її відсутності.

Присутня в судовому засіданні представник заінтересованої особи у задоволенні скарги просила відмовити, оскільки відсутній обєкт, який підлягає знесенню згідно з рішенням суду, та відсутні порушення будь-яких прав стягувача.

Суд, заслухавши думку присутнього учасника процесу, дослідивши матеріали скарги і оцінивши зібрані в ній докази, вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, гарантовано, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, що в свою чергу є гарантією дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Державний виконавець, відповідно до вимог частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 цього Закону). Зокрема, здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За вимогами пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

За частиною другою статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Пунктами 8.1, 8.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерство юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, (далі Інструкція) передбачено, що виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється за умов, визначених статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі невиконання боржником рішення у встановлений державним виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 89 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12.10.2005, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, частково задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до МПП «Алсу». Заборонено відповідачу здійснювати (провадити) самовільне будівництво прибудови до магазину у будинку № 2 по вул.Новозаводській у м.Миколаєві та зобовязано знести прибудову. Цим рішенням стягнуто на користь ОСОБА_5 1565,00 грн. матеріальної та 1250,00 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 2780,00 грн. матеріальної та 1450,0 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_4 1450,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до вказаного рішення, 03.03.2006 видано виконавчий лист № 2-91/2005, примусове виконання якого було розпочато постановою про відкриття виконавчого поводження, винесеною Ленінським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 17.03.2006, а в подальшому передано до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області.

Рішення суду не виконано в частині заборони МПП «Алсу» здійснювати (провадити) самовільне будівництво прибудови до магазину та зобовязано знести прибудову.

15.07.2015 заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у миколаївській області ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Підставою закінчення виконавчого провадження у постанові вказано неможливість повного виконання рішення без участі боржника, до якого застосовані штрафні санкції, а відносно його керівника матеріали направлені до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за статтею 382 Кримінального кодексу України.

На думку державного виконавця ним вжито всіх заходів виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Із змісту оспорюваної постанови видно, що постановою державного виконавця від 06.08.2007 відповідно до статей 5, 87 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час накладення штрафу) за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф в розмірі 340,00 грн. та повторно направлено вимогу про виконання рішення в триденний строк.

17.08.2007 складено акт про невиконання рішення суду та 20.08.2007 винесено постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі (680,00 грн.).

Штрафи сплачено боржником на депозитний рахунок державної виконавчої служби.

21.05.2015 керівнику боржника направлено вимогу про обовязкову явку до державної виконавчої служби та одночасно зобовязано знести самовільно збудовану прибудову до магазину, виконавши тим самим рішення суду.

09.06.2015 керівнику боржника направлено вимогу про необхідність прибути до державного виконавця для надання пояснень щодо невиконання рішення суду.

23.06.2015 на адресу державної виконавчої служби надійшов лист керівника МПП «Алсу» від 19.06.2015 № 196 з поясненням причин невиконання рішення суду, які державний виконавець визнав такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не можуть бути поважною причиною невиконання рішення суду.

Оскільки рішення виконано не було, 02.07.2015 державний виконавець направив до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області заяву про вирішення питання про притягнення директора МПП «Алсу» ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності. Після чого, прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження.

Між тим, суд вважає, що державним виконавцем не в повній мірі вжито всіх заходів виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією, з пункту 8.2 якої слідує, що крім накладення штрафів на боржника державний виконавець повинен застосувати інші заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», використовуючи для цього свої повноваження.

Так, відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (пункт 18); у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача (пункт 19); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами (пункт 20).

В матеріалах справи відсутні докази вжиття державним виконавцем дій направлених на обмеження права виїзду керівника боржника юридичної особи за межі України та зясування у стягувача можливості знесення самочинної прибудови за рахунок його авансового внеску.

Крім того, 13.01.2009 державною виконавчою службою виносилася постанова про закінчення виконавчого провадження з аналогічних підстав, яка була скасована ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14.07.2010, залишеної в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02.12.2010 (т.3 а/с 158-159, 207 208), через невжиття державним виконавцем усіх заходів виконання рішення.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що за увесь час тривалого примусового виконання рішення, державний виконавець лише в 2014 році звернувся із поданням про зміну способу і порядку виконання рішення. У задоволенні якої, відмовлено ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25.11.2014, залишеною в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17.02.2015, з підстав обрання державним виконавцем способу виконання рішення, який змінює суть рішення, що є не припустимим (т.5 а/с 129-130, 168 169).

При вирішенні вказаного подання державного виконавця суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обставин, що унеможливлюють виконання рішення, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

З поданням про встановлення іншого способу виконання рішення державний виконавець до суду не звертався.

За таких обставин, враховуючи підстави закриття провадження у справі, не вжиття державним виконавцем усіх заходів направлених на примусове виконання рішення, що порушує права заявника, як сторони виконавчого провадження, суд вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи представника МПП «Алсу» про відсутність обєкту знесення та порушення прав стягувача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки втрата спірним обєктом нерухомості статусу самочинного відбулася після набрання рішенням законної сили, а відтак права заявника порушенні.

Слід вказати, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є невідємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, включає обовязкове виконання рішення суду.

Керуючись статтями 383-387 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 із закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-91, виданого Ленінським районним судом м.Миколаєва 03.03.2006.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.07.2015, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 по виконавчому провадженню ВП № 4273174.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В.Коваленко