Справа № 191/421/15-ц
Провадження № 2/191/511/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А. В.

за участю секретаря Яришевої Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного страхового бюро) України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВТСАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12. 07. 2011 року з вини відповідача, який керував автомобілем «Chery», державний номерний знак НОМЕР_1, була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який належить йому на праві власності. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05. 10. 2011 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до заключення експерта складає 20827 грн. 68 коп., втому числі 20% ПДВ.

Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

05. 10. 2011 року ОСОБА_2 скориставшись своїм правом, передбаченим зазначеним вище Законом, подав заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем.

ОСОБА_1 відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив.

В звязку з настанням події, передбаченої п. 1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем здійснено виплату відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 16229 грн. 59 коп., виходячи з наступного: 20827 грн. 68 коп. (розмір шкоди) 4598 грн. 09 коп. (вартість автомобіля в пошкодженому стані). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 1110 грн. 00 коп., а всього 17339 грн. 59 коп. (16229 грн. 59 коп. + 1110 грн. 00 коп.). На адресу відповідача позивач надсилав листи з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була.

Враховуючи те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспорту пригоду і не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 17339 грн. 59 коп. та судові витрати по справі у сумі 243 грн. 60 коп.

До початку судового засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Додатково зазначає щодо строків позовної давності, що 16. 12. 2014 року (з дотриманням трирічного строку позовної давності, яка вираховується в даному випадку з моменту проведення виплати) МТСБУ звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ з аналогічним позовом до ОСОБА_1, проте ухвалою зазначеного суду від 15. 01. 2015 року позовну заяву МТСБУ було повернуто у звязку з непідсудністю справи Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровськ та розяснено, що згідно даних адресного бюро ОСОБА_1 значиться зареєстрованим на території Синельниківського району Дніпропетровської області. З урахуванням зазначеного просить суд визнати причину пропуску строку позовної давності поважною, оскільки МТСБУ звернулося до суду за останньою відомою адресою місця проживання відповідача, за якою фактично проживав на момент ДТП ОСОБА_1, в той же час позивач не повідомляв МТСБУ про зміну свого місця проживання, що унеможливлювало фактичне відкриття провадження у справі.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог позивача, оскільки МТСБУ звернувся до Синельниківського міськрайонного суду 05. 02. 2015 року, тобто після закінчення трирічного строку позовної давності, який рахується з моменту зарахування страхового відшкодування ОСОБА_2 від 16 грудня 2011 року, зазначивши, що останнім днем такого звернення позивачу необхідно було вважати 16 грудня 2014 року. Також зазначив, що не вважає, що є підстави для поновлення строку позовної давності позивачу, так як до заяви від 16. 12. 2014 року, яка направлена ним до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська не додано вкладиш-аркуш з поштового відділення, де повинно бути вказано, які саме документи направляються до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, ст. 257 ЦК України визначено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Виплату страхового відшкодування Моторним (транспортним) страхом бюро України здійснено 16 грудня 2011 року, а тому строк позовної давності для звернення до суду спливає 16 грудня 2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності з ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. У відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 16. 12. 2014 року, в межах строку позовної давності (що підтверджується копією штампу на конверті, який направлено до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою), Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося з позовною заявою за останнім відомим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

Зазначеним вище судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська, відповідно до ст. 109 ЦПК України, позбавлений можливості розглядати справу, про що 15. 01. 2015 року постановлено ухвалу про повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду.

В результаті отримання позивачем ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 15. 01. 2015 року про повернення позовної заяви, 05. 02. 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося з позовною заявою за встановленим місцем проживання відповідача до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Таким чином, суд вважає за можливе визнати причину пропуску строку позовної давності позивачем поважною, оскільки він звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ за захистом свого порушеного права в межах трирічного строку позовної давності, але відсутність у позивача інформації до 15. 01. 2015 року щодо місця реєстрації відповідача, змусила Моторно (транспортне) страхове бюро України звернутися до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області лише 05. 02. 2015 року.

Матеріалами справи встановлено, що 12 липня 2011 року о 10 годині 00 хвилин водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом - автомобілем «Чері», державний номер НОМЕР_3, в м. Дніпропетровськ по вул. Сімферопольській, не вибрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на автомобіль ОСОБА_3, д/з 56994 АВ, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження (а. с. 6).

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 05. 10. 2011 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а. с. 6).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була. Потерпілим ОСОБА_2 надано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/1447866, зі строком дії з 01 лютого 2011 року до 31 січня 2012 року, відповідальність ОСОБА_2 застрахована страховиком СК «Провідна». Забезпечений транспортний засіб марки «Рено Трафік» з номерним знаком 56994АВ.

Згідно Довідки №1 Моторно (транспортного) страхового бюро України від 02. 12. 2011 року встановлено, що розмір відшкодування шкоди ОСОБА_2 для транспортного засобу автомобіля Renault, номер державної реєстрації ТЗ 56994 АВ, складає 16229 грн. 59 коп. (а. с. 10).

Як вбачається з Наказу МТСБУ №3428 від 15 грудня 2011 року «про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» (а. с. 9) та платіжного доручення № 5680 від 16 грудня 2011 року (а. с. 11), на підставі заяви ОСОБА_2 (а. с. 7), страхове відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 16229 грн. 59 коп. було перераховано останньому.

Окрім того, позивач поніс витрати за послуги аварійного комісара, згідно рахунку №05/10 від 05. 10. 2011 року (14727) та згідно рахунку №04/11 від 04. 11. 2011 року (14727), що підтверджено платіжними дорученнями від 03. 11. 2011 року №4707 та від 16. 12. 2011 року №5659, відповідно (а. с. 12).

Листом МТСБУ від 23. 04. 2012 року відповідачу ОСОБА_1 запропоновано добровільно відшкодувати позивачу витрати по страховому відшкодуванню потерпілому в строк до 19. 05. 2012 року, проте вимоги позивача не було виконано.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завданою іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до підпункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з п. 38.2.1 вказаного Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в п. 13.1 ст. 13 зазначеного вище Закону.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що після визнання причини пропуску строку позовної давності позивачем поважною, його дії щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 відшкодування витрат в порядку регресу, яке виникло у Моторного (транспортного) страхового бюро України з моменту виплати страхового відшкодування ОСОБА_2, тобто з 16 грудня 2011 року, є правомірними, а тому даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача виплати страхового відшкодування у сумі 16229 грн. 59 коп. та витрат на залучення аварійного комісара у сумі 1100 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 261, 267, 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01. 07. 2004 №1961-IV, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, який народився 27. 01. 1983 року в м. Синельникове Дніпропетровської області, НОМЕР_4, виданий Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області 11 червня 1999 року, на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, р/р 871 в ПАТ «Укрексімбанк» в м. Києві, МФО 322313, Код 21647131, місцезнаходження бульвар Русанівський, буд. 8 м. Київ, 02154, витрати в порядку регресу, повязані з виплатою страхового відшкодування в сумі 17339 (сімнадцять тисяч триста тридцять девять) гривень 59 копійок та судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07 липня 2015 року.

Суддя: ОСОБА_4