Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/5403/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Васильченко О.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Андрієнко А.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 від 05 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 670,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає,, що судом не було застосовано ч. 2 ст. 362 ЦК України щодо права співвласника продати свою частку іншій особі у разі не здійснення іншими співвласниками переважного права купівлі майна протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення Крім того, посилається на те, що позивачем невірно було обрано спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у позові.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 березня 2008 року ОСОБА_3 отримала спадкове майно, яке складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 133).

Згідно зі свідоцтвом від 30 листопада 2012 року за реєстровим №2358, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., відповідачу ОСОБА_2 належала на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 134).

21 лютого 2013 року ОСОБА_2 направила на адресу позивача супровідний лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. та нотаріально посвідчену заяву з пропозицією придбати належну їй частку квартири.

З повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А встановлено, що надісланий цінний лист від 21 лютого 2013 року відправникові не повертався, відомості, які б свідчили про те, що адресат відмовився від отримання листа, відсутні (а.с.159).

05 квітня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 передала належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4, а останній прийняв зазначене майно та сплатив за нього обумовлену цим договором грошову суму (а.с. 113).

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, просила ухвалити рішення, яким на підставі ст. ст. 203, 215, 362 ЦК України визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 05 квітня 2013 року відповідачами. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що договір укладений з порушенням чинного законодавства, а саме - ч. 2 ст. 362 ЦК України, якою передбачено, що продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. ОСОБА_2, не повідомивши позивача про свій намір продати належну їй частку квартири, продала її ОСОБА_4, чим порушила встановлене законом переважне право позивача на купівлю частки у спільному майні.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, у запереченнях проти позову зазначала, що позивач не здійснила свого переважного права купівлі частки квартири, а тому вона мала право продати свою частку іншій особі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, відповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права положенням ст. 16 ЦК України.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду, вважає, що він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України недійсним може бути визнаний правочин, якщо в момент його вчинення: зміст правочину суперечив закону і моральним засадам суспільства; сторона правочину не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення сторони не було вільним і не відповідало її внутрішній волі; правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків; правочин, якщо він вчинений батьками, суперечив правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи наведені положення закону, підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину - укладеного відповідачами договору купівлі-продажу від 05 квітня 2013 року щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, відсутні, оскільки сторонами договору були дотримані наведені вимоги ст. 203 ЦК України в момент укладання договору.

Разом з тим, ст. 362 ч. 1 та ч. 4 ЦК України передбачено переважне право співвласника перед іншими особами на купівлю частки у праві спільної часткової власності. У разі порушення переважного права співвласника, воно може бути захищене в судовому порядку шляхом пред'явлення позову про переведення прав та обов'язків покупця з одночасним внесенням на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець.

Таким чином, законом встановлений спосіб захисту порушеного переважного права співвласника на купівлю частки у спільному майні, а обраний в даному випадку позивачем спосіб захисту порушеного права - шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним є невірним.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 88, 316 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 121,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: