Справа № 296/6133/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

(заочне)

"30" листопада 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І., представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування боргу в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В

Позивач через свого представника за довіреністю ОСОБА_1, звернулась з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування боргу в порядку регресу та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.08.2012 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 36-Ф/12-16, зобов'язання за яким були забезпеченні фінансовою порукою згідно укладеного договору з ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_3 умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, систематично не здійснював платежі, ОСОБА_2А, з метою запобігання сплати процентів за прострочену заборгованість, стягнення пені, виконала зобов'язання за кредитним договором № 36-Ф/12-16 від 15.08.2012 року відповідно до договору поруки №36-Ф/12-16 від 15.08.2012 року. Після виплати кредиту позивач отримала право вимоги до позичальника, тому з відповідача на її користь підлягають стягненню 82683,65 грн., з яких 46106,40грн. сума виплат за договором, 3342,40грн. сума 3% річних, 33234,85грн. інфляційних нарахувань. Крім того, просила стягнути 10000грн. на відшкодування завданої моральної шкоди в результаті неналежного виконання зобов'язань, що призвело до нервового напруження у позивача та душевних страждань.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надала уточнений розрахунок суми інфляційних та річних, згідно якого просила стягнути з відповідача 21412грн. 99 коп. інфляційних втрат та 1474,14грн. 3% річних. В іншій частині позов підтримала повністю та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач не з'явився в судове засідання, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2012 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 36-Ф/12-16 (а.с. 7-9, 48-49).

Відповідно до розділу 1 кредитного договору банк надав позичальникові кредит у національній валюті України на загальну суму 59675,30 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі, в термін та в розмірах згідно із умовами кредитного договору але не пізніше 14.12.2014 року і сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1% річних (п.п. 1.4-1.4.1 кредитного договору).

Відповідно до п.3.1 кредитного договору позичальник повинен здійснювати повернення суми кредиту, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в розмірі не менше 1/28 від суми отриманого кредиту.

Згідно п. 3.2. Кредитного договору щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом та у день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3 даного договору, а також у день дострокового повного погашення заборгованості по кредиту позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки зазначеної в п. 1.4. даного договору.

Для забезпечення кредитного зобов'язання між ПАТ «Укргазбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 36-Ф/12-16, згідно якого позивач поручилася перед кредитором за відповідача щодо повернення суми кредиту та сплати усіх платежів у встановленні в договорі строки, а також зобов'язалася нести солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язання по кредитному договору (а.с. 10, 51).

Відповідно до п. 4.1. даного договору в разі виконання зобов'язання перед кредитором поручитель набуває право зворотної вимоги в розмірі виконаного зобов'язання.

Оскільки відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання перед банком, позивач впродовж 2013 -2014р.р. здійснила погашення суми кредиту та сплатила кредитні платежі замість відповідача. Зокрема, позивачем було сплачено 46106,40грн. в рахунок погашення боргу.

Виконання позивачем замість відповідача зобов'язань за кредитним договором підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 15-21, 52-54), довідкою ПАТ «Укргазбанк» № 5-34/10139 від 16.11.2015 року, в якій зазначено, що 06.11.2014 року кредитний договір та відсотки за договором № 36-Ф/12-16 погашено в повному обсязі, банк претензій не має (а.с. 64), а також копіями квитанцій про сплату (а.с. 65-76).

29.12.2014 року відповідачу була надіслана вимога від 26.12.2014р. про погашення заборгованості за кредитом (а.с. 11), відповідно до якої ОСОБА_2 повідомила відповідача про погашення нею суми кредиту та вимагала відшкодування заборгованості в розмірі виконаного зобов'язання у строк не більше 30 днів з дати надсилання вимоги.

Вимога про погашення заборгованості була отримана ОСОБА_4, яка листом від 09.01.2014 року повідомила, що ОСОБА_3 перебуває в зоні АТО, а тому не може особисто отримати вимогу (а.с. 13).

Оскільки відповідач суму боргу так і не сплатив, позивач звернулась з позовом до суду.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму згідно до ст. 625 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором після припинення такого зобов'язання відповідача перед банком, в результаті повного виконання такого зобов'язання поручителем.

Разом з тим, сторонами не було визначено строк виконання боржником зобов'язання перед поручителем у разі набуття останнім права вимоги за кредитним договором. Лише надіславши вимогу позивач встановив строк сплати боргу, що відповідає ст. 530 ЦК України.

Як вказувалося вище, позивач вимагав сплатити борг впродовж 30-ти днів з дати надсилання вимоги, тобто до 29.01.2015 року. Отже, прострочення виконання грошового зобов'язання відбулося з наступного дня.

Тому, суд вважає обґрунтованим період нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 30.01.2015р. по 30.11.2015р., що становить 305 днів та з урахуванням індексу інфляції у вказані місяці.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 17537,62грн. та 3% річних в сумі 1155,41грн.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованою вимогу щодо стягнення з відповідача моральної шкоди виходячи з наступного.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що сторони в договорах передбачили право на відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язання іншою стороною, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, суд не вважає доведеним розмір моральної шкоди, який визначений позивачем.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними в частині стягнення з відповідача 46106,40грн. боргу, 17537,62грн. інфляційних нарахувань та 1155,41грн. 3% відсотків річних, а всього 64799,43грн. В задоволенні решти позов слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

З урахування викладеного, на підставі статей 57, 60, 556, 530, 610, 612, 625, 1048, керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 209, 212-215, 224- 226ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ід.номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ід.номер НОМЕР_2) заборгованість в сумі 46106,40 грн., 17537,62грн. інфляційних нарахувань, 1155,41грн. 3% річних та 647,99грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Й. Адамович