Справа №295/2542/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Барашивець Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2,

третя особа Орган опіки та піклування ,

про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду та з урахувнням уточнених позовних вимог просить надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі державного кордону України до Болгарії та Туреччини, країн Єврозони: Англії, Німеччини, Франції у період з 1 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року в супроводі матері ОСОБА_1 без супроводу та згоди на такий виїзд батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також дозволити ОСОБА_1 оформлювати проїзні документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина до Болгарії та Туреччини, країн Єврозони: Англії, Німеччини, Франції у період з 1 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від шлюбу із відповідачем у них народився син, який після розірвання шлюбу проживає разом з нею. Пояснила, що син часто хворіє застудними захворюваннями та атопічним дерматитом, для лікування і профілактики яких за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дитини на морі. Декілька разів намагалася отримати дозвіл колишнього чоловіка на виїзд дитини за межі України, обґрунтовуючи необхідність безпечного оздоровлення дитини та дотримання її права на відпочинок і всебічний розвиток її особистості, але не зважаючи на прохання позивача, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів не наводить.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відпочинок дитині можна забезпечити в межах України. Проти надання виїзду у супроводі позивача в конкретну країну із зазначенням дати перебування в цій країні не заперечував.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, керуючись законом, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі перебували у шлюбі до 2014 року, у якому 03.07.2007 року народився син ОСОБА_3 (а.с. 13). Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір'ю ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 152 СК України дитина має право на належне батьківське виховання, та відповідно ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобовязані виховувати дитину та піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Судом встановлено, що позивач зверталася до відповідача із проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, однак отримала відмову, що також підтвердив відповідач у судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач пояснила, що можливість в цьому році у період літніх канікул виїхати за межі України можлива у разі купівлі "гарящої" путівки, оформлення документів для відвідання країн Єврозони може тривати не один місяць, при чому для такої поїздки необхідний великий перелік документів, в тому числі у виклик.

Враховуючи наведене, виходячи з інтересів дитини, яка часто хворіє застудними захворюваннями та атопічним дерматитом, для лікування і профілактики яких за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дитини на морі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині надання дозволу на виїзд дитини до країн із морським узбережжям.

Що стосується вимоги про дозвіл оформлювати проїзні документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина до Болгарії та Туреччини, країн Єврозони: Англії, Німеччини, Франції у період з 1 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року, то у їх задоволенні також належить відмовити, оскільки позивачем не доведено, що для їх збирання та виготовлення необхідна участь одночасно двох батьків.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягненню підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі державного кордону України до Болгарії та Туреччини у період з 1 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року в супроводі матері ОСОБА_1 без супроводу та згоди на такий виїзд батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів із дня його проголошення.

Суддя В.О. Корицька