Справа № 368/1619/15-ц
Провадження № 2/368/578/15
Рішення

іменем України

"04" вересня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

встановив:

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1, та ОСОБА_3, що був укладений 14 жовтня 2006 року, актовий запис № 150, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 14.10.2006 року, визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою проживання матері: АДРЕСА_1, залишити за нею, ОСОБА_1, право і надалі використовувати прізвище взяте під час реєстрації шлюбу - ОСОБА_1, посилаючись на те, що 14 жовтня 2006 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. За даним фактом відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 від 14 жовтня 2006 року.

Спільне життя у неї з відповідачем не склалось, оскільки, як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різні, погляди на подружнє життя не співпадають, зникло взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємоповага. У зв'язку з цим між ними почали виникати конфлікти і сварки. Спільне життя як подружжя стало неможливим і фактично припинилося. Спільне господарство не ведеться.

Примирення між ними не можливе, оскільки всі спроби примиритися не дали позитивного результату. Подальше спільне життя є безперспективним і буде суперечити інтересам обох сторін.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Виходячи з вищезазначених норм Сімейного кодексу України вона, як позивач, має право звернутися до суду з власної ініціативи з позовом про розірвання шлюбу і шлюб між нею та відповідачем може бути розірвано.

Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище.

Користуючись даним правом вона залишає за собою можливість користуватися прізвищем ОСОБА_1.

Від спільного шлюбу вона з відповідачем, мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Керуючись ст. ст.. 150, 151, 152, 153, 160 Сімейного кодексу України та нормами здорового глузду , в інтересах дитини, суперечок з приводу виховання сина та визначення його місця проживання не мають. Дитина залишається жити з мамою за адресою: АДРЕСА_1

Майнових спорів не мають.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій він з вимогами позову згоден. Щодо повного задоволення позовних вимог судом заперечень не має.

Вислухавши позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб, який був зареєстрований 14 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 150, у зв'язку з чим відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2

Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені.

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є позивач та відповідач та відносно якого вони не позбавлені батьківських прав.

Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають.

Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Виходячи з вищенаведених норми СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а тому суд задовольняє вимоги позивача та розриває шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дитини.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати неповнолітню дитину сторін сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідачем, тому суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації ОСОБА_1.

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст..ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 235 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який зареєстрований 14 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 150 - розірвати.

Позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі ОСОБА_1.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко