Справа № 2-813/10
РІШЕННЯ іменем України

29 липня 2010 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Мокрецького В.І., за участю секретаря с/з - Консевич С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач просить суд на його користь стягнути з відповідача кошти в сумі 20 000 доларів США, що станом на час звернення з даним позовом (19.01.2010 р.) становило 160 024 грн., а також стягнути на його користь з відповідача на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. та покласти на останнього всі судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з тих підстав, що разом з відповідачем, за спільні кошти побудував будинок АДРЕСА_1. Однак, відповідач після закінчення будівництва вказані гроші в сумі 20 000 доларів США йому не повернув та почав будівництво нового будинку по АДРЕСА_2. У відповідності до розписки складеної відповідачем 08.06.09, останній повинен повернути вказані гроші після продажу будинку по АДРЕСА_2 до початку 2010 року. Однак до теперішнього часу відповідач не виконав свого зобов'язання та згадані кошти не повернув, чим заподів йому моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Окрім цього, позивач в суді пояснив, що вказані 20 000 доларів США він безпосередньо відповідачеві в борг не передавав, а на вказану суму купляв будівельний матеріал для будівництва будинку АДРЕСА_1.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що він не брав у позивача в борг 20 000 доларів США. Позивач дійсно, працюючи на будівництві вищевказаного будинку АДРЕСА_1 в якості виконроба, купляв за особисті кошти деякий будівельний матеріал, але він з позивачем відразу розраховувався за цей будматеріал. До того ж відповідач пояснив, що він не є власником ані будинку АДРЕСА_1, ані будинку АДРЕСА_2.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Водночас, за приписами ч. 2 вказаної статті, договір позики є укладеним з моменту передання позикодавцем грошей або інших речей визначених родовими ознаками позичальнику.

Судом встановлено, що позивачем, як позикодавцем, фактично не була передана відповідачеві, як позичальникові, вищевказана сума коштів.

Викладені факти не оспорюються сторонами та підтверджуються розпискою складеною відповідачем 08.06.09 року.

Отже, між сторонами не існує правовідносин, що регулюються договором позики, а відтак вимога позивача до відповідача про повернення останнім суми боргу на підставі ст.ст. 1046 - 1049 ЦК України є безпідставною.

З огляду на викладене, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

На рішення, протягом 10 днів з дня його проголошення, до Житомирського районного суду може бути подана заява про апеляційне оскарження цього рішення, а протягом 20 днів після подання вказаної заяви може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд.

Суддя: