АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

02 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого - Немировської О.В.,

суддів: Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, . за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24. березня 2015 р.,

встановила:

у листопаді 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача та його двох неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вони не проживають у вказаній квартирі без поважних причин більше 6 місяців.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 24 березня 2015 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача - ОСОБА_6 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що ОСОБА_2 та його неповнолітні діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у АДРЕСА_2, яка є її приватною власністю, понад шість місяців, а тому вони втратили право користування вказаною квартирою.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 24 березня 2015 року позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 з 2009 р. в квартирі не проживає, не цікавиться спірною жилою площею, не несе витрат по її утриманню, його неповнолітні діти взагалі ніколи не проживали в квартирі, а тому вони втратили право користування спірною жилою площею.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам і судом було неправильно застосовано норми матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2013 р. в порядку поділу спільного майна подружжя - АДРЕСА_1 було визнано право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини, за ОСОБА_2 - на 1/3 частину.

Суд першої інстанції вважав, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_1, оскільки право її власності на 2/3 частини зареєстровано відповідно до вказаного вище рішення Апеляційного суду м. Києва, а право на 1/3 частину - відповідно до заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.08.2013 р.

Однак на вказане рішення ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу та відкрито апеляційне провадження ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 05.06.2015 р. Тому вказане рішення не може вважатись таким, що набрало законної сили.

В ст. 317 ЦК України закріплено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За таких обставин, ОСОБА_2, як власник 1/3 частини спірної квартири, не може бути позбавлений права користування своїм майном.

Дочки відповідача: ОСОБА_3 була зареєстрована в спірній квартирі 10.01.2012 р., а ОСОБА_4 - 13.11.2012 р.

Положення ст. 71, 72 ЖК України не можуть бути застосовані до відносин, що виникли між сторонами, оскільки позивач не є наймачем вказаної квартири, а квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності та не відноситься до державного та громадського житлового фонду.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, право користування частиною спірної квартири неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є похідним від права власності ОСОБА_2 на належну йому частину кватири і заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщення задоволенню також не підлягають.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову - відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 24 березня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/20424/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8368/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.