УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 05 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» (далі - ЗАТ «ТАС-Інвестбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Фінанс», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав 200 тис. доларів США на умовах сплати 14 % річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення не пізніше 04 жовтня 2027 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує і не проводить щомісячно часткове погашення кредиту в строки та згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом, банк просив стягнути з відповідача 301 804, 39 долари США заборгованості за кредитним договором, без врахування вартості предмета іпотеки за укладеним між сторонами іпотечним договором з метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» 253 936,81 доларів США заборгованості за кредитним договором, 545 690 грн 41 коп. неустойки та вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що внаслідок порушення ОСОБА_4 умов кредитного договору утворилася заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню з відповідача, врахувавши наданий банком розрахунок кредитної заборгованості.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що 05 жовтня 2007 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Фінанс», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав 200 тис. доларів США на умовах сплати 14 % річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення не пізніше 04 жовтня 2027 року.

Згідно із розрахунком заборгованості станом на 03 квітня 2014 року борг ОСОБА_4 перед позивачем за спірним кредитним договором становить 410 620, 44 доларів США, з яких: 207 974,51 долари США - залишок строкової заборгованості, 154 778,35 доларів США - несплачені проценти та 103 679,04 доларів США - пеня.

Вартість предмета іпотеки становить 108 816,05 доларів США.

Відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, ст. 258 ЦК України <nau://ukr/435-15|st258> встановлена позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (пені).

Однак місцевий суд на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, погодившись із наданим представником банку розрахунком заборгованості про стягнення на користь позивача пені, не врахував, що вона розрахована за період з 03 квітня 2013 року по 03 квітня 2014 року, при цьому залишив поза увагою те, що із позовом до суду звернувся позивач звернувся 19 листопада 2014 року, а пеня повинна бути нарахована саме за рік до дня звернення.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом першої інстанції, стягнуто з відповідача суму неустойки за порушення виконання грошового зобов'язання у розмірі 545 690 грн 41 коп.

При цьому, суд першої інстанції не застосував вищевказану норму до спірних правовідносин та не перевіряв, чи розмір пені значно перевищує розмір збитків, не вирішував і не обговорював питання про наявність чи відсутність відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843621/ed_2012_09_18/pravo1/T030435.html?pravo=1> підстав для зменшення розміру неустойки.

Під час вирішення питання про зменшення неустойки суд повинен об'єктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобов'язання; причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника; співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

Апеляційний суд, перевіряючи рішення місцевого суду, на вказані порушення закону також уваги не звернув та передчасно залишив рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на викладене ухвалені у справі судові рішення в частині стягнення неустойки (пені) не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення ухвалені з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, враховано умови кредитного договору, обставини справи, положення вимог ЦК України та правомірно задоволено позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2015 року у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» неустойки (пені) скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік