У Х В А Л А

7 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,Гуменюка В.І.,Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса П'ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романенко Тетяни Володимирівни, третя особа - П'ятихатська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним (нікчемним) та визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Романенко Т.В., третя особа - П'ятихатська державна нотаріальна контора, в якому просив: визнати недійсним заповіт його батька - ОСОБА_7, складений 23 жовтня 2008 року на користь його сина, відповідача у справі - ОСОБА_5, визнати його єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7та визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування прийнятих у справі рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах частини першої статті 203 та частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», постанову Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», постанову Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та постанову Верховного Суду України від 21 травня 2014 року (справа № 6-7цс14).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Однак, додана до заяви постанова Верховного Суду України від 21 травня 2014 року не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у ній висновку щодо застосування у подібних правовідносинах частини першої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, оскільки нею вирішено спір в інших правовідносинах, зокрема щодо визнання недійсними постанов правління та ради районної спілки споживчих товариств, а також щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна. А тому, зазначене судове рішення не може бути підставою для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», постанова Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є судовими рішеннями, на які слід посилатись на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Під постановою Верховного Суду України в контексті пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України слід розуміти судове рішення, ухвалене в конкретній справі, яке містить висновок щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин, які не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса П'ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романенко Тетяни Володимирівни, третя особа - П'ятихатська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним (нікчемним) та визначення додаткового строку для прийняття спадщини до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Ю.Л. Сенін