Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу у порядку регресу

за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 10 серпня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено договір про відкриття кредитної лінії, за яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 25 000 000 грн строком до 04 березня 2012 року зі сплатою 16 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань цього ж дня між банком та ним (позивачем) укладено договір поруки й договір застави майнових прав за договором банківського вкладу від 10 серпня 2010 року, предметом якого були грошові кошти у розмірі 3 200 000 доларів США, розміщені ним на вкладному рахунку відповідно до умов договору банківського вкладу від 11 березня 2011 року (з урахуванням змін до договору застави). Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 в строк, обумовлений кредитним договором, не виконав, а тому він як солідарний боржник з метою недопущення зайвих фінансових втрат у вигляді штрафних санкцій виконав зобов'язання відповідача перед банком самостійно, сплативши кошти у розмірі 25 174 863, 39 грн.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача 25 174 863, 39 грн у порядку регресу та 3 % річних від простроченої суми за невиконання зобов'язання у розмірі 1 762 930, 15 грн.

Заочним рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25 174 863, 39 грн боргу та 1 762 930, 15 грн трьох процентів річних від суми основного боргу. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення трьох процентів річних та ухвалено нове рішення про відмову у позові в цій частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 10 серпня 2010 року № 16П між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір про відкриття кредитної лінії, за яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 15 000 000 грн строком до 04 березня 2012 року зі сплатою 19 % річних.

Відповідно до п. 3.8. кредитного договору, належне виконання зобов'язань за ним забезпечується договором застави майнових прав по договору банківського вкладу (депозиту) № 16П від 10 серпня 2010 року.

Договором про внесення змін № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 16П від 26 жовтня 2010 року підвищено ліміт кредитування до 25 000 000 грн, а договором про внесення змін № 2 від 04 березня 2011 року - строк кредитування продовжено до 04 березня 2012 року, процентну ставку визначено у 16 % річних.

10 серпня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави майнових прав по договору банківського вкладу (депозиту) № 16П, за умовами якого ОСОБА_3 на забезпечення виконання ОСОБА_4 кредитного договору № 16П від 10 серпня 2010 року передав у заставу банку майнові права за договором банківського вкладу у розмірі 4 000 000 доларів США.

11 березня 2011 року до договору застави майнових прав внесено зміни, заставну суму змінено на 3 200 000 доларів США.

За договором від 10 серпня 2010 року ОСОБА_3 виступає грошовим поручителем ОСОБА_4 за кредитним договором № 16П від 10 серпня 2010 року. У зв'язку зі змінами умов кредитного договору додатковими угодами від 26 жовтня 2010 року та від 04 березня 2011 року внесено відповідні зміни до договору поруки.

05 березня 2012 року ОСОБА_3 отримав вимогу банку про необхідність погашення боргу за тілом кредиту у розмірі 25 000 000 грн та боргу зі сплати процентів у розмірі 174 863, 45 грн у зв'язку із закінченням строку дії кредитного договору.

Згідно листа банку № 445/125-2 від 17 липня 2014 року, погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 16П від 10 серпня 2010 року у розмірі 25 174 863, 45 грн відбулося за рахунок належних ОСОБА_3 коштів на депозитному рахунку (а. с. 73).

За актом приймання-передавання від 25 червня 2014 року ОСОБА_3 прийняв від банку оригінали договору про відкриття кредитної лінії № 16П від 26 жовтня 2010 року та договорів про внесення змін до нього (а. с. 74-75).

За змістом ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

За ч. 3 ст. 26 Закону України «Про заставу», якщо заставодавцем є третя особа, яка надала в заставу належне їй майно, то в разі невиконання забезпеченого заставою зобов'язання перед заставодержателем вона має право виконати зобов'язання з метою запобігання зверненню стягнення на предмет застави.

На підставі ч. 5 ст. 20 Закону України «Про заставу», до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, перевіривши обставини справи доказами, які оцінено за правилами ст. 212 ЦПК України, та врахувавши зміст вимог і заперечень сторін, суди дійшли правильного висновку про те, що до позивача перейшли права кредитора у розмірі виконаного ним кредитного зобов'язання ОСОБА_4 Норми матеріального права судами застосовано правильно, порушень процесуального закону не вбачається.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року у частині, яка не скасована рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко