У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

09 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, треті особи: Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, реєстраційна служба Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області, про встановлення факту проживання із спадкодавцем, встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, треті особи: Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, реєстраційна служба Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області, про встановлення факту проживання із спадкодавцем, встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_6, після якої відкрилася спадщина.

Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після своєї матері, оскільки фактично постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

До спадкового майна увійшли земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Сядринської сільської ради: площею 3,66 га ріллі, що належала ОСОБА_6 на підставі державного акта серії НОМЕР_2; площею 0,66 га сіножаті, що належала ОСОБА_6 на підставі державного акта серії НОМЕР_1; площею 0,26 га пасовищ, що належала ОСОБА_6 на підставі державного акта серії НОМЕР_3.

Позивачка зазначала, що оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку було втрачено. Крім того, у вказаних державних актах не вірно зазначено місце проживання ОСОБА_6 - с. Сядрине Корюківського району Чернігівської області, замість вірного - с. Тельне Корюківського району Чернігівської області. Причиною неможливості одержання або відновлення вказаних документів на ім'я ОСОБА_6 є її смерть і як наслідок втрата нею цивільної правоздатності.

Враховуючи вищевикладене, просила встановити факт її постійного проживання разом з ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити факт, що державні акти на право на земельну ділянку серії НОМЕР_2, серії НОМЕР_1, серії НОМЕР_3 належали ОСОБА_6, місцем проживання якої було - АДРЕСА_1; визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спірні земельні ділянки.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, а саме, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельні ділянки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди, частково задовольняючи позов, на підставі доказів, наданих сторонами та належним чином оцінених судом, дійшли вірного висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав для встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючих документів, а вимога щодо визнання в порядку спадкування права власності на земельні ділянки заявлена передчасно, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що позивачка зверталась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні судами дотримані норми процесуального та матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків оскаржуваних судових рішень не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко