УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного науково-виробничого підприємства «Захід», третя особа - управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, про зобов'язання видати довідку про підтвердження стажу роботи та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного науково-виробничого підприємства «Захід» (далі - ДНВП «Захід») про зобов'язання видати довідку про підтвердження стажу роботи та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з 24 грудня 1984 року по 31 серпня 1986 року працював повний робочий день у Київській лабораторії Державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова (далі - Лабораторія) на посадах інженера та електрогазозварювальника 6-го розряду та виконував роботи в умовах берилієвої шкідливості. Зазначені посади дають право на пенсію за віком на пільгових умовах. При зверненні до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва за оформленням вказаної пенсії, йому було відмовлено з підстав недостатності записів у трудовій книжці та запропоновано звернутися до правонаступника підприємства для отримання довідки встановленого зразка на підтвердження трудового стажу. Однак ДНВП «Захід», яке є правонаступником Лабораторії, відмовилось видати таку довідку. У зв'язку з чим просив суд зобов'язати відповідача видати йому уточнюючу довідку про характер та умови праці за формою згідно додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_05_29/pravo1/KMP93637.html?pravo=1>оку № 637; стягнути з ДНВП «Захід» на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що з 24 грудня 1984 року по 31 серпня 1986 року повний робочий день ОСОБА_3 працював на посадах інженера та електрогазозварювальника 6-го розряду у Київській лабораторії Державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова та виконував роботи в умовах берилієвої шкідливості (а. с. 11).

Відповідно до наказу Державного комітету Української РСР по оборонній промисловості і машинобудуванню від 14 листопада 1991 року № 25 на базі Київської лабораторії Державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова створено Державне госпрозрахункове виробниче підприємство «Захід» (далі - ДГВП «Захід») (а. с. 8).

У подальшому ДГВП «Захід» передано в управління Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України, пізніше - в управління Міністерства промислової політики України.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 грудня 1998 року № 1012-р, розпорядженням від 15 квітня 1999 року № 556 Київської міської державної адміністрації ДГВП «Захід» прийнято до сфери управління Київської міської державної адміністрації.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 23 січня 2001 року № 79 ДГВП «Захід» перейменовано на ДНВП «Захід», затверджено його Статут і перереєстровано 31 січня 2001 року (а.с. 44, 93).

У зв'язку з недостатністю записів у трудовій книжці ОСОБА_3 звернувся до ДНВП «Захід» з метою отримання уточнюючої довідки про підтвердження стажу роботи. Проте, йому було відмовлено у видачі такої довідки у зв'язку з тим, що ДНВП «Захід» не є правонаступником Київської лабораторії Державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_296/ed_2015_03_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1> власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Судами на підставі матеріалів справи, зокрема Статуту ДГВП «Захід» від 22 січня 1992 року та листа Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Київської міської державної адміністрації від 17.07.2014 року, встановлено, що ДГВП «Захід» (правонаступником якого є ДНВП «Захід») відповідно до наказу Державного комітету УРСР по оборонній промисловості і машинобудуванню від 14 листопада 1991 року № 25 (п. 1) було створено на матеріальній базі, тобто на базі матеріального активу (споруд, комунікацій та іншого майна, що перейшли у власність Української держави) Київської лабораторії державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова. Викладене не може свідчити про правонаступництво ДНВП «Захід» прав і обов'язків Київської лабораторії. Крім того, судами встановлено, що Київська лабораторія державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова не була самостійною установою чи підприємством, а мала статус організаційно-структурного підрозділу державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова (м. Ленінград).

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно виходив із відсутності правових підстав для зобов'язання ДНВП «Захід» видати позивачу зазначену довідку про характер та умови праці, оскільки правонаступництва прав і обов'язків Київської лабораторії Державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова на користь ДНВП «Захід» не відбулося.

Враховуючи викладене, місцевий та апеляційний суди дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська