У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 11 серпня 2007 року перебував з відповідачем у шлюбі. За час шлюбу ними набуто майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, машиномісце НОМЕР_2 в підземній автостоянці по АДРЕСА_2 та автомобіль «Volkswagen Tiguan», державний номер НОМЕР_1. З огляду на зазначене, позивач просив поділити майно, визнавши за кожним з подружжя право власності по Ѕ частці на квартиру і машиномісце; стягнути з нього на користь відповідача 100 000 грн компенсації вартості частки відповідача у автомобілі.

Ухвалою Дарницького районного суду від 12 грудня 2013 року позовні вимоги щодо поділу автомобіля «Volkswagen Tiguan», державний номер НОМЕР_1, залишено без розгляду.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від12 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2014 року, позов задоволено.

Визнано в порядку поділу майна за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частку машиномісця НОМЕР_2 в підземній автостоянці по АДРЕСА_2.

Припинено у порядку поділу майна подружжя право власності ОСОБА_4 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частку машиномісця НОМЕР_2 в підземній автостоянці по АДРЕСА_2.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року і ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2014 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, перелік якого встановлений рішенням суду, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, частки у якій є рівними.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судами, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 11 серпня 2007 року.

За час шлюбу ними набуто квартиру АДРЕСА_1 і машиномісце НОМЕР_2 в підземній автостоянці по АДРЕСА_2, про поділ якого подружжя згоди не дійшло.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя і правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Суди попередніх інстанцій, встановивши обсяг спільно нажитого майна подружжя і час його придбання, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням встановлених обставин справи та вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частку машиномісця НОМЕР_2 в підземній автостоянці по АДРЕСА_2, припинивши відповідне право власності ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко