АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого: Соколової В.В.
суддів: Борисової О.В.,Усика Г.І.
при секретарі Ільченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25.06.2015 у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 та постанову державного виконавця про арешт майна, заінтересовані особи ОСОБА_3, в.о. начальника Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4В, -
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Свої вимоги мотивує тим, що у провадженні ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів, для виконання якого, постановою державного виконавця від 30.04.2015 було накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження.
Посилаючись на те, що вказана постанова незаконна, просив визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанову від 30.04.2015 про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження.
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_5
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_6
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.06.2015 в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 та постанову державного виконавця про арешт майна, заінтересовані особи ОСОБА_3, в.о. начальника Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, на неправильну оцінку доказів та невірне застосування норм матеріального та процесуального права.
Вважаючи постановлену ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову про задоволення скарги в повному обсязі.
ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, в судове засідання призначене на 01.12.2015 подав письмові пояснення, проте розгляд справи 01.12.2015 не відбувся та був призначений на 08.12.2015 про що сторонам були направлені повідомлення, та вказана інформація була опублікована на сайті Апеляційного суду м. Києва. В ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначається про обовязок суду щодо дотримання розумних строків розгляду справи, а також зазначається про добросовісність здійснення сторонами своїх процесуальних прав.
Представник ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві та заінтересовані особи в судове засідання не зявились, проте надали свої письмові заперечення проти апеляційної скарги, в яких просили розглядати справу без їх участі (а.с. 158), а тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 23.02.2015 відкрито виконавче провадження, (а.с. 17 звор. а.с.).
23.02.2015 ОСОБА_1 було направлено копію постанови від 23.02.2015 та виклик державного виконавця. (а.с. 17- 18).
З матеріалів справи також вбачається, що державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам з 11.12.2014 по 01.05.2015, яким встановлено, що станом на 01.05.2015 заборгованість становить 6794 грн. 75 коп.
Відповідно до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» 30.04.2015 державним виконавцем ВДВС Поділського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить останньому, арешт накладено в межах суми судового збору.
Доводи боржника про те, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за середньомісячною заробітною платою по м. Києву здійснений державним виконавцем - є безпідставним, оскільки ним не було достовірно зясовано у боржника відомості про його доходи та майно а також відомості відносно місця його роботи, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути меншим встановленого СК України.
Державний виконавець для виконання виконавчого листа відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» направив запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України щодо отримання інформації про джерела доходів боржника та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах (а.с. 20).
Згідно відповідей та матеріалів виконавчого провадження, відсутні дані відносно доходів боржника та місця його роботи.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника по даній місцевості.
Таким чином, за змістом вказаних положень Закону, за наявності рішення суду про встановлення розміру аліментів у частці від заробітку, розмір заборгованості за аліментами визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення на підставі виконавчого листа та стягнення такої заборгованості проводиться в межах виконавчого провадження.
Так, державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, з урахуванням вищевказаних норм Закону та наявних відомостей, було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам з 11.12.2014 по 01.05.2015, яким встановлено, що станом на 01.05.2015 заборгованість становить 6794 грн. 75 коп. (а.с. 23).
Таким чином, при складанні довідки - розрахунку державний виконавець керувався наявними даними у матеріалах виконавчого провадження, а тому дії державного виконавця є правомірними та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Разом з тим, в матеріалах виконавчого провадження міститься виклик державного виконавця від 23.02.2015, відповідно до якого ОСОБА_1 має зявитися до державного виконавця для вирішення питання щодо подальшої сплати аліментів, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» є обовязком боржника. В свою чергу, обовязки викладені в ст. 12 вищевказаного Закону, відносяться безпосередньо до боржника, а тому, посилання апелянта на ту обставину, що державний виконавець був зобовязаний запитати у боржника відомості про його доходи, колегія суддів вважає безпідставною, оскільки вчинення вказаних дій не є обовязком державного виконавця, а є його правом, на відміну від боржника.
Не заслуговують на увагу колегії суддів і посилання апелянта на те, що постанова державного виконавця від 30.04.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є незаконною, та такою, що прийнята в супереч Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає скасуванню, оскільки арешт може бути накладено лише за наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці, проте в матеріалах справи наявні докази систематичного та добровільного виконання боржником рішення суду, а тому вважає, що така заборгованість відсутня і підстав для накладення арешту у державного виконавця не було.
В силу ч. ч. 1, 2 ст. 57 зазначеного Закону вказано, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості по сплаті аліментів понад 3 місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.
Якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, державний виконавець перевіряє майновий стан боржника з одночасним накладенням арешту на майно боржника та за наявності підстав вручає (направляє) боржнику письмове попередження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів.
Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по аліментам з 11.12.2014 по 01.05.2015, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 01.05.2015 становить 6794, 75 грн. (а.с 23), що перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, а тому дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.04.2015 є правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», разом з тим часткова сплата аліментів боржником не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника з метою забезпечення реального виконання рішення суду, оскільки заборгованість по сплаті аліментів боржником на момент постановлення постанови про арешт майна повністю погашена не була.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він є працевлаштованим та отримує відповідний дохід, а тому здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам за середньомісячною заробітною платою по м. Києву, є безпідставним, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 не надано суду жодного доказу на підтвердження вказаної обставини.
Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, а за умовами частини шостої цієї статті - постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомлений про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Боржник в апеляційній скарзі вказує на те, що державним виконавцем порушено строки та порядок направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2015 та виклику державного виконавця від 23.02.2015, оскільки направлення вказаної кореспонденції здійснено з недотриманням прямо встановленої законом завчасності такого виклику по аналогії зі ст. 74 ЦПК України, а тому є здійсненим у неправомірний спосіб.
Колегія суддів вважає, що вказані доводи є безпідставними, оскільки боржник вважається повідомлений про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а супровідний лист від 23.02.2015, що міститься в матеріалах справи, підтверджує факт надсилання такої постанови. Що ж стосується виклику державного виконавця, то він є документом виконавчого провадження, який державний виконавець повинен довести до відома учасників та сторін виконавчого провадження у порядку та у спосіб передбачений ч. 1 ст. 31 вищевказаного Закону. Тобто порядок та спосіб направлення державним виконавцем постанов виконавчого провадження та інших документів виконавчого учасникам та сторонам виконавчого провадження провадження регулюють спеціальні норми Закону України «Про виконавче провадження», а тому застосування аналогії закону, зокрема ст. 74 ЦПК України до вказаних правовідносин є безпідставним.
Таким чином, колегія суддів вважає, що дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду, здійснюються у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».
За наведених обставин, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає обґрунтованою відмову у задоволені скарги ОСОБА_8 про визнання дій державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві - ОСОБА_2 та постанову державного виконавця про арешт майна неправомірними, оскільки державний виконавець діяв в межах закону та наданих йому повноважень.
Судом зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, а тому посилання в апеляційній скарзі про неповне зясування обставин справи та не відповідність висновків суду вимогам закону є безпідставним і підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25.06.2015 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді