УХВАЛА

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання батьківства, внесення змін до свідоцтва про народження дитини, встановлення місця проживання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 24 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 народила дочку ОСОБА_6, батьком якої у свідоцтві про народження дитини вказано ОСОБА_4, з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла від тілесних ушкоджень.

У березні 2012 року мати ОСОБА_5 повідомила йому про те, що зі слів померлої дочки ОСОБА_6 є його дочкою, а не дочкою відповідача ОСОБА_4

Посилаючись на наведене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати його батьком дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; внести відповідні зміни у свідоцтво про народження дитини, зазначивши його батьком дитини; у графі прізвище ім'я та по батькові дитини зазначити - ОСОБА_7; встановити місце проживання дитини разом з ним; відібрати дитину у ОСОБА_4 та допустити рішення суду до негайного виконання.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 24 вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 батьком дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено місце проживання дитини, ОСОБА_6, разом з батьком ОСОБА_3

Зобов'язано відділ РАЦС Кремінського районного управління юстиції у Луганській області внести зміни до актового запису від 23 вересня 2010 року № 173 про народження дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши в графі «Батько» ОСОБА_3, в графі «Прізвище, ім'я та по-батькові дитини» ОСОБА_7.

Позовні вимоги щодо відібрання дитини у відповідача та допуску судового рішення до негайного виконання залишено без задоволення через їх необґрунтованість.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційному порядку справа судами розглядалась неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 лютого 2015 року рішення Кремінського районного суду Луганської області від 24 вересня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з яким після скасування рішення апеляційного суду Харківської області від 14 жовтня 2014 року про відмову у задоволенні позову при повторному перегляді справи погодився і апеляційний суд, виходив із доведеності тих обставин, що ОСОБА_4 у період з другої половини жовтня 2009 року до січня 2010 року знаходився за межами Луганської області, у цей період часу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 тривалі близькі стосунки, а відповідно до даних медичної документації початок вагітності ОСОБА_5 припадає саме на першу половину грудня 2009 року, оскільки дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк

40 тижнів. Крім того, відповідач ОСОБА_4 не з'явився до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для проведення судово-генетичної експертизи, тому цю обставину суд визнав це як злісне небажання встановити істину у справі і визнав доведеним факт батьківства ОСОБА_3

Такі висновки є правильними.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 народила дочку ОСОБА_6, батьком якої у свідоцтві про народження дитини вказано ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла від тілесних ушкоджень.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що лише у березні 2012 року від матері померлої ОСОБА_5 він дізнався про те, що остання визнала його, ОСОБА_8, батьком ОСОБА_6, та заявив клопотання про призначення судово-генетичної експертизи по справі для з'ясування, хто є батьком дитини - ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від

6 березня 2013 року задоволено указане клопотання позивача і призначено у справі судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз.

Указану ухвалу було оскаржено ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суд Луганської області від 24 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 6 березня 2013 року залишено без змін.

За повідомленням Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз, 19 липня 2013 року ОСОБА_3 прибув до Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз, але ОСОБА_4 19 липня 2013 року не з'явився.

Дата відбору зразків крові була перенесена на 6 вересня 2013 року, проте ОСОБА_4 повторно на виклик не з'явився, у зв'язку з чим ухвала Кремінського районного суду Луганської області від 6 березня 2013 року повернута без виконання (т.1 а.с.а.с.107, 115, 127).

Так, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства.

Згідно з ст. 129 СК України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто із сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід (п.п 6, 8, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на відповідачеві також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди врахували, що судово-генетична експертиза була призначена через її є необхідність, проте не була проведена у зв'язку з тим, що відповідач не погоджувався на її проведення, оскаржував призначення такої експертизи і не з'явився до експертної установи, що свідчить про наявність обставин, передбачених ч. 2 ст. 146 ЦПК України, які вказують на ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлені, судові рішення відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України для скасування із передачею справи на новий розгляд, немає.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів у справі, що до компетенції суду касаційної інстанції не віднесено.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 24 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

О.М. Ситнік