Номер провадження: 22-ц/785/4738/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний М. О.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про оспорювання батьківства,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона з 07 жовтня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: дочку ОСОБА_4, сина ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про народження, в яких батьком дітей зазначений ОСОБА_2 Діти проживають разом з нею, позивачка здійснює за ними догляд, займається їх вихованням та забезпечує матеріально. Також позивачка зазначила, що відповідач з сім'єю не проживає, не піклується про здоров'я дітей, їх фізичний і духовний розвиток, не бере участь вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання та будь-якої іншої допомоги сім'ї, дітей не провідує, взагалі ними не цікавиться.

Діти від дня народження хворіють, потребують тривалого реабілітаційного лікування, в тому числі медикаментозного та постійного стороннього догляду. Вони знаходяться на спеціальному штучному годуванні. Однак відповідач не забезпечує їм необхідного лікування, медично-діагностичного обстеження та спеціального штучного харчування.

Від дня народження дітей ОСОБА_2 свідомо нехтує виконанням покладених на нього законом батьківських обов'язків, не виявляє до дітей будь-якого батьківського піклування, на підставі чого позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно трьох дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про оспорювання батьківства, посилаючись на те, що він дійсно з 07 жовтня 2005 року, він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, яка тривалий час не могла завагітніти, пояснюючи йому, що проблема полягає саме в його здоров'ї. У зв'язку з цим, протягом останніх чотирьох років, їхні шлюбні відносини були напружені. У вересні 2012 року вони з дружиною звернулися до медичного центру - Київський інститут генетики репродукції для застосування допоміжних репродуктивних технологій з метою запліднення дружини, де у нього були взяті необхідні для цього біологічні матеріали і де він написав письмову згоду на таке штучне запліднення. В грудні 2012 - січні 2013 року, у зв'язку з завмиранням плоду, ОСОБА_3 був зроблений аборт. Після цього вони з ОСОБА_3 дуже посварилися, вирішили розлучитися та припинили спільне життя і спілкування. В жовтні 2013 року йому стало відомо, що дружина ОСОБА_3 народила троє дітей. До відділу ДРАЦС він не з'являвся, однак був записаний батьком дітей, оскільки на той час знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Йому невідомо яким шляхом та коли ОСОБА_3 завагітніла. Повторної згоди на застосування допоміжних репродуктивних технологій на цю вагітність, він не давав, до медичного центру разом із ОСОБА_3 більше не звертався, оскільки відносини, як чоловіка та дружини були припинені ще у листопаді 2012 року. Тому вважає, що його слід виключити із актових записів про народження кожного із дітей, як батька, оскільки він не давав згоди на штучне запліднення своєї дружини і не визнає новонароджених дітей, як батько.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, зустрічний позов не визнала.

Представники відповідача в судовому засіданні позов ОСОБА_3 не визнали, зустрічний позов підтримали.

Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задоволений, позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, а в задоволені позову ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично проживали однією сім'єю в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2005 року по грудень 2013 року, після чого припинили шлюбні відносин. В січні 2014 року ОСОБА_3 забрала належні їй речі і переїхала від ОСОБА_2 проживати в інше місце. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, шлюб між сторонами був офіційно розірваний, що підтверджується копіюю свідоцтва про шлюб та копією рішення суду про розірвання шлюбу.

Під час спільного проживання, не маючи можливості із-за негативних медичних показників з питання дітонародження завагітніти природнім шляхом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 18 вересня 2012 року звернулися до Київського інституту генетики репродукції з спільною заявою про проведення процедури штучного запліднення ОСОБА_3 за допомогою біологічних матеріалів взятих у ОСОБА_2 шляхом екстракорпорального запліднення ОСОБА_3 за допомогою ін'єкції сперматозоїда в цитоплазму яйцеклітини. При цьому вони ознайомилися з можливими наслідками, які можуть виникнути під час та за результатами проведення, зазначеної вище процедури. В тому числі і те, що для запліднення може знадобитися не одна спроба проведення процедури перед тим ніж настане вагітність, що підтверджується письмовою заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 18 вересня 2012 року.

Після проведеної у вересні 2012 року процедури в Інституті генетики репродукції, ОСОБА_3 завагітніла і щоденно отримувала лікування, в тому числі і шляхом введення двох-трьох ін'єкцій ліків, які їй в домашніх умовах здійснював на той час чоловік ОСОБА_2

Через деякий час, у зв'язку з завмиранням плоду, ОСОБА_3 було зроблено аборт, що в судовому засіданні підтвердили сторони по справі.

В другій половині березня 2013 року, ОСОБА_3 знову поїхала до Інституту генетики репродукції у м. Київ, де їй повторно була здійснена процедура по штучному заплідненню із взятих раніше у ОСОБА_2 біологічних матеріалів, про що ОСОБА_2 добре знав і не заперечував проти цього.

Після проведеної процедури повторного запліднення ОСОБА_3 завагітніла і по місцю проживання з ОСОБА_2, щоденно приймала додаткові ліки, які їй були призначені. В квітні 2013 року у ОСОБА_3 відкрилася кровотеча і вона була поміщена в пологовий будинок Одеської обласної клінічної лікарні на зберігання, де знаходилася до пологів, які почалися на місяць раніше і під час яких вона 15 жовтня 2013 року народила трьох дітей: двох хлопчиків і дівчинку. У зв'язку з важкими пологами та слабким станом здоров'я дітей, вони знаходилися в пологовому будинку до січня 2013 року, що підтверджується історіями хвороби дітей.

Під час знаходження ОСОБА_3 в пологовому будинку на зберіганні та після народження дітей, чоловік ОСОБА_2 регулярно, один раз на тиждень відвідував її, однак після народження дітей, він жодного разу більше не відвідував їх.

В січні 2014 року, ОСОБА_3 і трьох новонароджених дітей було переведено до Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №4 м. Одеси» в реанімаційне відділення, де вони знаходилася до квітня 2014 року, після чого були виписані з дітьми. При виписці з лікарні ОСОБА_3 та трьох дітей, їх забирав батько ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки чоловік ОСОБА_2 відмовився забирати дружину і новонароджених дітей з лікарні, що підтверджується виписками із історії хвороб новонароджених дітей, висновками ВКК №№110, 11,112 від 21 травня 2014 року.

12 листопада 2013 року факт народження ОСОБА_3 трьох дітей був зареєстрований в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян на підставі ст. 133 Сімейного Кодексу України, де батьками дітей записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується копіями актових записів, повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та копій медичних свідоцтв про народження 15 жовтня 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 п.1.2, ч.3 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Судом було встановлено, що після народження дітей, ОСОБА_2 ухиляється від обов'язків батька, які він зобов'язаний виконувати згідно законодавства України, що також підтверджується висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за номером №М-1306/2 від 16 липня 2014 року, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його малолітніх дітей.

Крім того судом обґрунтовано були взяті до уваги показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які підтвердили факт ухилення ОСОБА_2 від своїх батьківських обов'язків, на підставі чого судом позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, оскільки вимоги позову правомірні та ґрунтуються на фактах і викладених доказах.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 123 СК України, у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 18 вересня 2012 року надав свою письмову згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій з метою, щоб його дружина ОСОБА_3 завагітніла та народила дитину.

Законодавством не передбачено необхідність надання чоловіком повторної згоди чи декількох згод на здійснення штучного запліднення дружини, тим більше ОСОБА_2 був роз'яснений порядок проведення лікування методом ЕКО та відомо про можливість потреби здійснення не однієї спроби перш ніж наступить вагітність.

Судом обґрунтовано не були взяті до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яку 18 вересня 2012 року вони підписали та подали до Київського Інституту генетики репродукції, не можна вважати, як доказ про надання їхньої згоди на штучне запліднення, оскільки ця заява не відповідає Інструкції про порядок застосування допоміжних репродуктивних технологій, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України 23 грудня 2008 року, оскільки порушення форми та змісту заяви в даному випадку не має правового значення для оспорювання батьківства.

Також, судом встановлено, що на час проведення повторного штучного запліднення ОСОБА_3 в березні 2013 року, Інститут генетики репродукції вже не мав ліцензії на проведення таких процедур, оскільки за будь-які недобросовісні організаційні питання щодо роботи Інституту, ОСОБА_3, якій Інститут не повідомив про цю обставину, не може нести відповідальність і ця обставина не може спростувати батьківство ОСОБА_2 відносно трьох новонароджених 15 жовтня 2013 року ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_15

ОСОБА_2, будучи чоловіком ОСОБА_3 та знаючи, що вона повторно поїхала в березні 2013 року до Київського Інституту генетики репродукції для здійснення процедури штучного запліднення за допомогою взятих у нього раніше біологічних матеріалів, у разі незгоди, ніякі дії щодо відкликання своєї заяви (згоди) чи інше, що б свідчило про небажання ним здійснення штучного запліднення його дружини не прийняв, що також спростовує його та представників доводи в підтримку зустрічних позовних вимог.

Згідно висновку експертизи №140 від 05 серпня 2014 року, проведеної експертами Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої громадянкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ймовірністю 99,999999%, таким чином батьківство практично доведено; громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої громадянкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ймовірністю 99,999999%, таким чином батьківство практично доведено; громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої громадянкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ймовірністю 99,999999%, таким чином батьківство практично доведено.

На підставі вищевикладеного, суд обґрунтовано залишив без задоволення позов ОСОБА_2 про оспорювання батьківства.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він своєї згоди на повторне штучне запліднення ОСОБА_3, не давав, також ним не була надана згода на кріоконсервування раніше наданих ним матеріалів для запліднення, а також, що він разом з дружиною до медичних центрів повторно не звертався, на підставі чого висновки суду про те, що він надав згоду на штучне запліднення не відповідають дійсним обставинам справи, не приймаються до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі та суперечать фактам і доказам, а саме, тим, що ОСОБА_2 була надана згода на застосування допоміжних репродуктивних технологій, яка відповідає нормами Сімейного Кодексу України, відповідно до яких передбачена необхідність згоди батька на застосування допоміжних репродуктивних технологій, також ОСОБА_2 був роз'яснений порядок проведення лікування методом ЕКО та відомо про можливість потреби здійснення не однієї спроби перш ніж наступить вагітність.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_2 використала його біологічний матеріал на свій власний розсуд, оскільки законодавством не передбачена необхідність надання чоловіком повторної згоди чи декількох згод на здійснення штучного запліднення дружини.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва