Справа №592/2775/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1333/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе»,

третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Суми,

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

24 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

Вимоги мотивував тим, що працюючи на підприємстві тривалий період у неналежних умовах, він отримав з вини роботодавця професійне захворювання, внаслідок чого втратив 65% професійної працездатності, що завдало йому моральної шкоди, яку просив стягнути з відповідача у розмірі 65000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 12000 грн. моральної шкоди, а на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає помилковим висновок суду про порушення підприємством вимог законодавства про охорону праці та про наявність вини роботодавця у професійних захворюваннях позивача, які стали причиною втрати ним працездатності.

Вказує, що при укладенні трудового договору позивач був проінформований товариством про шкідливі умови праці, забезпечений засобами індивідуального захисту, отримував значні доплати, соціальні гарантії та страховку за рахунок підприємства; товариство здійснює позивачу доплату за втрату професійної працездатності та двічі надавало одноразову допомогу, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, розмір якої до того ж визначений судом без врахування принципів розумності, справедливості, добросовісності.

Зазначає, що відсутні будь-як докази заподіяння товариством моральної шкоди позивачу.

Сторони повідомлені належним чином, однак у судове засідання апеляційного суду не зявились.

Дослідивши матеріали та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 07 січня 1975 року по 15 квітня 2015 року працював у ВАТ «Сумське НВО імені ОСОБА_4» (на даний час ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе») газорізчиком, електрозварювальником ручного зварювання і був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с.4-10).

При обстеженні в НДІ гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного інституту у період з 12 серпня по 18 вересня 2008 року ОСОБА_3 встановлено такі професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень ІІІ ст. токсикоз-пилової етимології у фазі загострення, емфізема легень ІІ ст., легенева недостатність ІІІ ст.; хронічне легеневе серце, субкомпенсоване; НК ІІ А; нейросенсорна туговухість із значним ступенем зниження слуху (ІV ст.), а також ряд супутніх захворювань (а.с.14).

За наслідками цього обстеження було складене повідомлення про професійне захворювання форми П-3 від 18 вересня 2008 року (а.с.11).

Відповідно до цього повідомлення комісія у складі представників Сумської міської СЕС, адміністрації і профспілки ВАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе», Відділення ВД Фонду ССНВВтаПЗу м.Суми, КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» і Сумського обласного комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки, провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивача, за результатами якого склала акт розслідування захворювання за формою П-4 від 06 жовтня 2008 року №95, у якому причиною виникнення профзахворювання визначила проведення робіт в умовах підвищеного рівня шуму та загазованості, що відбулось внаслідок недосконалості технологій та неефективного використання засобів індивідуального захисту (а.с.12).

У подальшому ОСОБА_3 неодноразово, у 2009-2010, 2011, 2012, 2013 роках, проходив обстеження та лікування у цьому ж НДІ. З відповідних виписок з історії хвороби №08-06/1851, №08/06/1016, №08-06/1125 слідує, що вказаний діагноз йому підтверджено (а.с.15, 16, 17).

При первинному огляді 21 січня 2009 року Сумська спеціалізована МСЕК встановила йому 60% стійкої втрати професійної працездатності та 3-тю групу інвалідності на один рік (а.с.43-46).

При черговому повторному огляді 05 лютого 2014 року Сумська спеціалізована МСЕК встановила ОСОБА_3 65% стійкої втрати професійної працездатності та 3-тю групу інвалідності безстроково (а.с.47-50).

За таких правильно і з достатньою повнотою встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у звязку з професійним захворюванням, отриманим за час роботи на ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» тривалістю понад 30 років у неналежних умовах праці, які виникли з вини цього відповідача, позивач зазнав немайнових втрат, а тому правильно поклав обовязок їх відшкодування на даного роботодавця.

При цьому суд правильно виходив, з того, що у звязку із втратою 20 березня 2007 року чинності ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, а обовязок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоровя через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.7 та 8 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 1 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Незважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, яке передбачене ч.1 ст.43 Конституції України та абз.2 ст.5-1 КЗпП України, роботодавець в силу ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 157 КЗпП України та ст.ст.6, 13 Закону України «Про охорону праці» зобовязаний створити працівнику придатні для роботи безпечні умови, які б відповідали санітарно-гігієнічним нормам та вимогам законодавства про охорону праці.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини товариства та дотримання прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці є необґрунтованими, оскільки, у даному випадку вина роботодавця в неналежному забезпеченні безпечних умов праці та спричинення моральної шкоди встановлені судом і є підставою для отримання позивачем відшкодування.

У п.19 акту розслідування від 06 жовтня 2008 року №195 не зазначені конкретні особи, які винні у порушенні законодавства про охорону праці, однак зміст пунктів 16, 17 цього акту причиною виникнення у позивача профзахворювання вказує його роботу в умовах підвищеного рівня шуму та загазованості, які перевищують гранично допустимі норми, що є виною роботодавця.

Посилання апелянта на недоведення факту моральної шкоди є безпідставними, оскільки втрата позивачем з вини роботодавця нормальних життєвих звязків безперечно вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та безумовно вказує на заподіяння йому немайнових втрат.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував і розяснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, та належно оцінив характер, обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнав позивач та інші обставини, зокрема стан його здоров'я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім.М.В.Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -