Справа № 541/1149/15-ц
Провадження №2/541/601/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 серпня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Куцин В.М.,

при секретарі - Борисенко М. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні побутовими та підсобними приміщеннями в малосімейному будинку, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Миргородське комунальне житлово-експлуатаційне управління, Миргородська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

В судовому засідання підтримуючи позовні вимоги пояснила, що 19 грудня 2005 року, відповідач ОСОБА_2 яка є її матірю приватизувала дві кімнати в малосімейному будинку у вигляді квартири АДРЕСА_1.

02 березня 2015 року сторони уклали договір дарування, згідно якого відповідач подарувала їй 1/2 частку зазначеної квартири.

Квартира знаходиться на першому поверсі будинку коридорного типу і у своєму складі не має побутових та підсобних приміщень, а такі приміщення як: душова кімната 27 площею 1,7 кв.м., кладова 2 площею 8,5 кв.м., кухня 21, туалет 28 площею 4,2 кв.м. знаходяться в різних частинах поверху у спільному користуванні з іншими мешканцями та власниками квартир будинку, які окремій приватизації не підлягають.

Як до відчуження 1/2 частки квартири, так і після цього, матір перешкоджає їй в користуванні вказаними побутовими та підсобними приміщеннями. Двері кладової та душової кімнати замикає, на кухню та в туалет забороняє заходити, не пускає в погріб, що на прибудинковій території і замикає його від неї, при цьому чинить фізичні перешкоди при намаганні користуватися ними.

Оскільки така поведінка відповідача створює неналежні умови для проживання та розвитку її малолітньої дитини, з метою захисту прав дитини позивач зверталася в органи місцевого самоврядування та в правоохоронні органи, однак незважаючи на проведену роботу цих органів відповідач продовжує порушувати її право на користування підсобними приміщеннями, якими вона користувалася весь час, з моменту вселення до гуртожитку в неповнолітньому віці, разом з своїми батьками, яким було надане житлове приміщення в гуртожитку, тому вона змушена звернутися до суду та просила зобовязати відповідачку ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні побутовими та підсобними приміщеннями - душовою кімнатою 27 площею 1,7 кв.м., кладовою 2 площею 8,5 кв.м., кухнею 21, туалетом 28 площею 4,2 кв.м., які розташовані на першому поверсі малосімейного будинку по провулку Наріжному, 34 міста Миргорода Полтавської області та погребом на прибудинковій території будинку, шляхом забезпечення вільного доступу до них і зняття замикаючих пристроїв з дверей.

Представник позивача ОСОБА_6 просив позов задовольнити зазначивши, що дії відповідачки суперечать положенням ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 382 ЦК України, де передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, приміщень загального користування, а тому вимоги заявлені позивачем є обґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти задоволення позову вказувала, що насправді позивачка має можливість вільно користуватися кухнею та туалетом, якими користуються крім неї та позивачки інші мешканці першого поверху будинку. Туалет на протязі доби відчинений, а двері кухні замикаються лише на ніч, при цьому ключ залишається у відомому всім визначеному місці. Приміщення кладовки вона відремонтувала за власні кошти, позивачка їй не допомагала, тому вона вважає, що остання не має права користуватися цими кладовами. Кладова площею 8 кв.м. перебуває в її користуванні з часу коли вона працювала в гуртожитку, де розміщена її квартира та підсобні приміщення, і використовувалася як службове приміщення. Іншу кладову вона за власні кошти відремонтувала, без відповідного дозволу обладнала водопостачанням та водовідведенням. І тому не бажає щоб цим приміщенням користувалася позивачка. Насправді поблизу будинку є погріб, який нею був відремонтований, приміщення погребу не є підсобним приміщенням багатоквартирного будинку, крім неї ніхто вказаним погребом не користується тому вимоги позивачки про надання можливості користуватися цим погребом безпідставні. Оскільки позивачка ніяким способом не допомагала їй в ремонті та обладнанні підсобних приміщень, вона не має права ними користуватися, тому просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_7 стверджував, що оскільки позивачем не надані докази, що в приміщенні спірного будинку наявна душова кімната площею 1,7 кв. м., а вказане у позовних вимогах приміщення 2 площею 8.5 кв. м. не є спірним приміщенням, вважав, що в задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що приміщенням кухні та туалету позивачка користується безперешкодно, тому в задоволенні цих позовних вимог також просив відмовити. Крім того зазначав, що позивачка не користувалася спірними приміщеннями весь період проживання в будинку, однак за захистом своїх прав звернулася в 2015 році, хоча мала не це право з часу досягнення повноліття, тому вважав, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити звязку з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою суду від 23 червня 2015 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучені ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Третя особа ОСОБА_3 суду пояснила, що вона має квартиру на першому поверсі будинку №34 по провулку Наріжного в місті Миргород та користується приміщенням кухні та туалету безперешкодно. Крім того разом з ОСОБА_2 використовує приміщення кладовки на першому поверсі при вході в приміщення будинку. Їй не відомо чи користується цим приміщенням позивачка.

Третя особа ОСОБА_4 пояснила, що вона з дозволу ОСОБА_2 користується приміщенням кладовки на першому поверсі в будинку №34 по провулку Наріжного в місті Миргороді, де залишає особисті речі, оскільки в гуртожитку, де вона проживає немає підсобних приміщень. В приміщення цієї кладовки та ще однієї вона проводила ремонт по проханню відповідачки, будь-якої участі в проведенні ремонту позивачка не приймала.

Представник третьої особи Миргородського комунального житлово-експлуатаційне управління при вирішенні питання покладався на розсуд суду, разом з тим вказував, що всі мешканці будинку №34 по провулку Наріжного в місті Миргород мають право на користування всіма наявними в будинку підсобними приміщеннями та повідомив, що відповідно до технічної документації, відсутні приміщення будь-яких підвалів, в тому числі призначених для користування мешканцями цього будинку.

Представник третьої особи Миргородської міської ради та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися.

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він проживає у спірному будинку і йому достовірно відомо, що приміщеннями кухні та туалету позивачка користується безперешкодно, хоча між нею та іншими мешканцями будинку, в тому числі відповідачкою виникають часті сварки з приводу порядку користування цими приміщеннями. Приміщення кладовки весь час в гуртожитку, яким був будинок до приватизації, використовувалося відповідачкою, як службове приміщення. Йому також відомо, що ОСОБА_2 нежитлове приміщення невеликої площі обладнала водопостачанням та водовідведенням і використовує особисто.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що на запрошення відповідачки, на першому поверсі будину№34 по провулку Наріжного вмісті Миргороді він проводив облицювання плиткою приміщення, де була підведена вода. Розрахунок за роботу проводила відповідач ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є сестрою покійного батька позивачки. Їй достовірно відомо, що на момент вселення сімї брата в гуртожиток, приміщення якого є предметом спору, брат проводив ремонт, а потім вся сімя користувалася приміщенням погребу поблизу будинку та приміщенням кладовки в самому будинку.

Заслухавши сторони та їх представників, пояснення третіх осіб та свідків, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 грудня 2005 року відповідач ОСОБА_2 приватизувала дві кімнати в малосімейному будинку у вигляді квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності видане на підставі розпорядження бюро приватизації державного житлового фонду №5320 від 19.12.2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно на ім'я останньої ( а.с.5).

02 березня 2015 року, позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в установленому законом порядку набула права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.7,8).

В користуванні мешканців будинку, зокрема на першому його поверсі, відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану будівлі А-2 по провулку Наріжного,34 є приміщення загального користування (підсобні приміщення), в тому числі спірні приміщення: 2-коридор площею 8,5 кв.м., 21-кухня площею 18,3 кв.м., 27-кладова площею 1,7 кв. м., 28-туалет площею 4,2 кв.м.(а.с.52-54).

Згідно ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання.

Статтею 382 Цивільного кодексу України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать, на праві, спільної сумісної власності приміщення загального користування, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир.

Рішенням Конституційний Суд України у справі N1-22/2011 від 9 листопада 2011 року N 14-рп/2011 розяснено що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання елементів зовнішнього благоустрою

Статтею ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.І6 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: ...3) припинення дії, яка порушує право...

Оскільки судом встановлено що відповідачка ОСОБА_2 в порушення вищевказаних вимог закону перешкоджає позивачу ОСОБА_1 користуватися приміщенням 27-кладова площею 1,7 кв. м., шляхом встановлення запираючих пристроїв на вхідні двері, що не заперечувала в судовому засіданні відповідачка, тому суд вважає, що в цій частині вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню та зобовязанню ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні підсобним приміщенням кімнати 27, розташованої на першому поверсі малосімейного будинку за адресою: місто Миргород провулок Наріжного,34 Полтавської області, забезпечивши вільний доступ до нього, шляхом зняття замикаючих пристроїв з дверей.

На думку суду не заслуговують на увагу твердження відповідача, що право на користування вказаним приміщенням має лише вона в звязку проведенням там ремонту та обладнання системою водопостачання та водовідведення, оскільки останньою всупереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про надання їй в користування (власність) компетентним органом вищевказаного приміщення та враховуючи вищенаведені положення закону та розяснення з цього питання Конституційним Судом України.

Суд не може погодитися із заявою представника відповідача ОСОБА_7 про відмову в задоволенні позову в звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду виходячи з наступного.

Відповідно дост.273 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як випливає з пояснень позивача ОСОБА_1, які обєктивно підтверджуються зверненнями останньої за захистом своїх прав в органи місцевого самоврядування та правоохоронні органи, відповідач ОСОБА_2 порушує право позивача на користування спірними приміщеннями з червня 2013 року(а.с.12-16). До суду за захистом порушених прав ОСОБА_1 звернулася 12.05.2015 року (а.с.2), тобто в межах строку позовної давності.

Як слідує із пояснень свідків та відповідача ОСОБА_2 і не заперечується позивачкою ОСОБА_1 права останньої щодо користування підсобними приміщеннями будинку 21-кухня та 28-туалет відповідачем не порушуються, оскільки позивач має безперешкодний доступ до вказаних приміщень. Конфлікти, що виникають в ході користування вказаними приміщеннями, на яких наголошували в судовому засіданні сторони, не є предметом даного спору і не являються належними та допустимими доказами, а лише свідчать про недотримання принципу добросусідства у відносинах між сторонами. Оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено порушення його права при користуванні вказаними приміщеннями, а судом встановлено, що право користування ОСОБА_1А приміщеннями 21-кухня та 28-туалет ніким, в тому числі відповідачем ОСОБА_2, не порушено, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити за безпідставністю .

Крім того позивачкою ОСОБА_1 всупереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надано суду будь-яких обєктивних доказів, які б свідчили, що поблизу будинку є споруда погребу (підвалу), який призначений для забезпечення потреб усіх власників квартир, користуванню яким їй перешкоджає відповідач. Вказані твердження спростовуються технічною документацією, яка не містить інформації про існування такого приміщення(а.с.52-54). За таких обставин ОСОБА_1 необхідно відмовити задоволенні вказаних вимог за їх недоведеністю.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в ході судового засідання крім інших, спірним підсобним приміщенням є приміщення 3 кладова площею 8,3 кв.м. Однак позивачем не заявлена вимога про відновлення права щодо вказаного приміщення, а заявлена вимога щодо приміщення 2 площею 8,5 кв.м.,яке відповідно до плану є коридором і право позивача користування яким не порушено.

За таких обставин виходячи з принципу диспозитивності, в задоволенні вимог про усунення перешкод в користуванні приміщенням 3 кладова площею 8,3 кв.м. необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 16, 382 ЦК України, ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду, рішенням Конституційний Суд України у справі N1-22/2011 від 9 листопада 2011 року N 14-рп/2011, ст.ст.10, 11, 81, 88, 213-215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні підсобним приміщенням кімнати 27, розташованої на першому поверсі малосімейного будинку за адресою місто Миргород провулок Наріжного,34 Полтавської області, забезпечивши вільний доступ до нього, шляхом зняття замикаючих пристроїв з дверей.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області, через Миргородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_11