У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору, - Старокостянтинівський міськрайонний центр зайнятості, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і заборгованості із заробітної плати, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою її представником ОСОБА_3, на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2015 та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 9 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2013 року між нею та ФОП ОСОБА_2 укладено трудовий договір, відповідно до якого вона працювала продавцем непродовольчих товарів. 13 жовтня 2014 року її звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я, дію трудового договору припинено.

Вважає звільнення незаконним, оскільки їй не вручено акт ревізії від 10 жовтня 2014 року, яким зафіксовано недостачу грошових коштів; між нею та відповідачем не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, а наданий відповідачем договір про колективну (бригадну) відповідальність укладений з порушенням вимоги трудового законодавства; у встановленому законом порядку до матеріальної відповідальності вона не притягувалась.

Крім того, звільнення проведено без попередньої згоди первинної профспілкової організації та при звільненні з нею не був проведений розрахунок, з 3 вересня 2014 року по день звільнення їй не виплачено заробітну плату.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним звільнення та припинення з нею трудового договору, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13 жовтня 2014 року і по день поновлення на роботі, зобов'язати відповідача виплатити заборгованість із заробітної плати за період з 3 вересня 2014 року по 13 жовтня 2014 року та стягнути моральну шкоду у сумі 2 000 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 9 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 1 091,35 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2015 та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 9 квітня 2015 року у частині, в якій у задоволенні позову відмовлено, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановив, що позивач безпосередньо обслуговувала грошові та товарні цінності і укладений трудовий договір передбачав повну матеріальну відповідальність, а результати інвентаризації та винні дії позивача дали підстави для втрати довір'я до неї з боку відповідача, і дійшов обґрунтованого висновку про додержання вимог трудового законодавства при звільненні; проте, встановивши факт непроведення з нею відповідного розрахунку, частково задовольнив позов.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2015 та ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 9 квітня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2015 та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 9 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук