АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11603/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 30 квітня 2015 року довічно.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в межах стягнення платежу за один місяць.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції від 13 липня 2015 року та додаткове рішення суду від 17 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 149 грн. 72 коп., що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законодавством для осіб, які втратили працездатність, а тому остання в розумінні положень СК України не є такою, що потребує матеріальної допомоги. Також зазначає, що позивач перебуває на соціальній програмі лікування розсіяного склерозу та отримує необхідні ліки, а тому висновки суду щодо необхідності ОСОБА_2 витрачатись на лікування є безпідставними. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатної матері, оскільки він не має можливості надавати матеріальну допомогу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_1, ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_2 та ОСОБА_8 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1991 року (а.с.4).

Від шлюбу вони мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 24 липня 2013 року, серії АВ № 0071005, ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності у зв'язку із загальним захворюванням довічно. Крім того, ОСОБА_2 потребує сторонньої допомоги (а.с.3).

В період з 06 червня 2011 року до 25 травня 2013 року ОСОБА_2 проходила лікування у другому неврологічному відділенні КМКЛ №4, а також перебувала на лікуванні у Центрі розсіяного склерозу КМКЛ №4 у період з 01 червня 2010 року по 11 червня 2010 року, ліків в рамках державної програми лікування розсіяного склерозу під час перебування в стаціонарі не отримувала (а.с.23).

Згідно відповіді КНП «ЦПСМСД №2» Дарницького району м. Києва від 01 липня 2015 року, ОСОБА_2 хворіє розсіяним склерозом з 2004 року, з 2009 року визнана інвалідом II групи, з 2013 року - інвалідом І Б групи, довічно. Перебуває під наглядом лікарів терапевта та невролога, отримує амбулаторне лікування та потребує планового стаціонарного лікування. У разі амбулаторного лікування, має право на отримання медикаментів з 50% знижкою їх вартості, через аптечну мережу, в межах бюджетного фінансування (а.с.50).

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «ЦПСМСД №2» Дарницького району м. Києва від 07 липня 2015 року ОСОБА_2 потребує постійного прийому медикаментів (а.с.56).

30 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання як непрацездатної матері у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову довічно, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, як інвалід І групи потребує сторонньої допомоги та не має можливості у зв'язку із захворюванням вільно пересуватись, тому відповідно вимушена для підтримання стану здоров'я нести витрати, пов'язані з придбанням медичних препаратів, у тому числі, і під час перебування на стаціонарному лікуванні, крім того, на її утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів (доходу) заробітку, щомісячно, починаючи з 30 квітня 2015 року, довічно.

Проте, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці праване були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухиленя батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Враховуючи те, що основним джерелом доходу ОСОБА_2 є пенсія інваліда I групи і дана група інвалідності передбачає високий ступінь втрати здоров'я, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність потреби останньої в отриманні матеріальної допомоги.

Проте, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_1, суд виходив з того, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 149 грн. 72 коп., на її утриманні знаходиться малолітня дитина, яку остання зобов'язана утримувати на суму не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 385 грн. 80 коп., а тому на особисте утримання ОСОБА_2 залишається не більше 763 грн. 92 коп. на місяць, що є значно меншою сумою порівняно з прожитковим мінімумом встановленим законом для осіб, які втратили працездатність, який складає 949,00 грн.

Обов'язок утримувати малолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно ст. ст. 180, 181 СК України покладено на батьків, а тому ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 202 СК України несе лише обов'язок щодо утримання непрацездатної матері.

Крім того, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував, що розмір пенсії, яку отримує позивач, перевищує прожитковий мінімум передбачений Бюджетом України на 2015 рік для осіб даної категорії.

Відповідно до довідки про доходи № 22, виданої ГУ МВС України в м. Києві 22 червня 2015 року, ОСОБА_1 отримує постійний дохід близько 4 000,00 грн. на місяць (а.с.21).

Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та позивача колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 1/8 частини усіх видів заробітку ОСОБА_1 з часу звернення позивача з відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов не підлягає задоволенню не заслуговують на увагу, оскільки ст. 51 Конституції України та ст. 202 СК України закріплено обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При цьому, діючим сімейним законодавством не передбачено звільнення від обов'язку утримувати батьків в залежності від матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Також посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 перебуває на соціальній програмі лікування розсіяного склерозу та отримує необхідні ліки, а тому не має необхідності витрачатись на лікування є безпідставними, оскільки апелянтом не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини. Напроти, судом встановлено, що хвора ОСОБА_2 під час стаціонарного лікування у П-неврологічному відділені Київської міської клінічної лікарні №4 в червні 2011 року, грудні 2012 року, травні 2013 року та перебування у Центрі розсіяного склерозу КМКЛ №4 в червні 2010 року ліки в рамках державної програми лікування розсіяного склерозу не отримувала (а.с.23).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано тієї обставини, що ОСОБА_2 стягнула зі свого чоловіка ОСОБА_8 аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки рішенням Апеляційного суду м.Києва від 24 вересня 2015 року за апеляційною скаргою ОСОБА_8 рішення Дарницького районного суду м.Києва від 26 червня 2015 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини відмовлено.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо ухилення позивачки від виконання своїх батьківських обов'язків щодо нього та його малолітньої сестри, оскільки будь-яких належних доказів такого ухилення відповідачем суду не надано.

Таким чином, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 з 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) до 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку), щомісячно.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року змінити.

Зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, з 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) до 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку), щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова