У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики шляхом визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що 8 квітня 2009 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у сумі 115 500 грн, що еквівалентно 15 000 доларів США, в строк до 31 грудня 2009 року, які зобов'язався повернути в національній валюті у розмірі, еквівалентному 15 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день повернення.

У забезпечення виконання договору позики того ж дня, між позивачем та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,0617 га, що знаходиться в СТ «Харчомаш» Синяківської сільської ради по АДРЕСА_1, та будинок НОМЕР_1 загальною площею 66,3 кв.м, розташований на цій земельній ділянці.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов договору позики, утворилась заборгованість у сумі 146 514,52 грн, яка складається з: 119 775 грн, що еквівалентно 15 000 доларів США за офіційним курсом НБУ, інфляційних втрат у сумі 17 810,54 грн та 3% річних у сумі 8 928,98 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 8 квітня 2009 року, укладеним між нею та ОСОБА_2, шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку, площею 0,0617 га, у СТ «Харчомаш» Синяківської сільської ради по АДРЕСА_1 та будинок НОМЕР_1 загальною площею 66,3 кв.м, розташований на цій земельній ділянці, що належать відповідачу на праві власності, загальною вартістю 150 000 грн; зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку та садовий будинок і передати з ключами технічну документацію на предмет іпотеки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 4 грудня 2012 року, з урахуванням внесених виправлень, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

У погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договором позики від 8 квітня 2009 року на загальну суму 146 514,52 грн, яка складається з: 119 775 грн, що еквівалентно 15 000 доларів США за офіційним курсом НБУ, інфляційних втрат у сумі 17 810,54 грн та 3% річних у сумі 8 928,98 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0617 га, яка знаходиться в СТ «Харчомаш» Синяківської сільської ради по АДРЕСА_1, та садовий будинок НОМЕР_1 загальною площею 66,3 кв.м, розташований на цій земельній ділянці, що належать відповідачу на праві власності, загальною вартістю 150 000 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_3 не виконав умови договору позики, у зв'язку з чим виникла заборгованість, у погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на земельну ділянку та садовий будинок, розташований на ній, за ОСОБА_1, і такий спосіб звернення стягнення передбачений іпотечним договором.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 грудня 2012 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук