АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
-------------------------------------------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Качана В.Я., Саліхова В.В.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним,

встановила:

у грудні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про іпотечний кредит, укладений 2 серпня 2007р. ним з ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є відповідач.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства, містить несправедливі та дискримінаційні умови, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач стверджував, що йому не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а умови договору містять дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на користь банку.

Рішенням суду від 11 березня 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 2 серпня 2007р. між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та позивачем був укладений договір про іпотечний кредит № 2.07081457, на підставі якого позивач отримав 62 000 доларів США на строк користування 240 місяців з оплатою 10% річних за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з його

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6819/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
безпідставності та недоведеності.

- 2 -

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на обставинах справи та нормах матеріального права.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У пункті 1.2. договору про іпотечний кредит, який укладено сторонами, зазначено, що кредит надається позичальнику для рефінансування кредитного боргу із збільшенням суми.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що сторонами не був укладений договір споживчого кредиту, тому підстав для застосування до правовідносин сторін Закону України «Про захист прав споживачів» не має.

Разом з тим, відповідачем суду були надані документи, які підтверджуються, що позивачу була надана інформація про умови кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору.

Крім того, відповідно до ст. 11 вищезазначеного закону, у разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної норми, банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст. 15 та 23 цього закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих даними діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсним у даному випадку кредитного договору.

Посилаючись на дисбаланс прав та обов'язків у спірному договору на користь банку, позивачем не було зазначено конкретно у чому полягає такий дисбаланс і як саме були порушені його права, при цьому, позивач обмежився посиланням на те, що у пункті 6.1. договору міститься перелік обов'язків банку, який складається з трьох пунктів, а пункт 6.2., який містить перелік обов'язків позичальника, складається з дванадцяти пунктів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про неправомірне стягнення з нього судом судового збору, оскільки він звільнений від його сплати, як споживач, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що правовідносини сторін не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», при зверненні до суду позивач судовий збір не сплатив, позов задоволенню не підлягає, тому суд першої інстанції відповідно до положень ст. 88 ЦПК України правомірно стягнув з нього судовий збір.

Судом повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм

- 3 -

процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: