Апеляційний суд міста Києва
Справа № 2-5278/11 Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильченко О.В.
№ апеляційного провадження:22-ц/796/112/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.І.

при секретарі Мікітчак А.Л.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за участь третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30. ОСОБА_31. ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38., ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43., ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_21, ОСОБА_54, Центру правової підтримки та партнерства «Алекс», Колективного підприємства творча архітектурна майстерня «Ю Лосицький», товариства з обмеженою відповідальністю «Кедем», АЕК «Київенерго» про визнання незаконними та скасування: рішень Київської міської ради від 27.12.01, №208/1642 та рішення від 02.12.10 №284/5096 в частині віднесення до комунальної власності приватизованих квартир №№ 2, 5, 6, 7, 19, 25 багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, а також 454,4 кв.м. нежилих приміщень будинку; наказів Головного управління комунальної власності м. Києва від 14.04.06 № 599-В, від 5.03.07 № 340-В; свідоцтв про право власності від 14.04.06 серія НОМЕР_1, від 23.03.07 серія НОМЕР_2, від 20.07.07 серія НОМЕР_3, які засвідчили про належність нежилих приміщень територіальній громаді Подільського району м. Києва; реєстрацію поточних змін проведену КМБТІ та реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна 25.05.05, 14.12.05, 14.06.06 згідно яких в плані за поверхами на будівлю АДРЕСА_1, та журналі підрахунку площі житлового будинку підвальний поверх був переоформлений в цокольний поверх літері «А», а нежилі підвальні приміщення № 1 по № 5 (групи приміщень № 29), № 1 по № 2 (групи приміщень № 30), та № 1 по № 4 (групи приміщень № 31) були віднесені до категорії цокольного поверху з зміною їх функціонального призначення означених планом поверхів будівлі (поверх «Підвал» літери АДРЕСА_1) складеного КМБТІ 02.04.1960; подальше перебування в підвальних приміщеннях житлового будинку АДРЕСА_1 Центра правової підтримки та партнерства «Алекс», колективного підприємства творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький», ТОВ «Кедем»;

та за позовом третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_20, ОСОБА_27 до Київської міської ради про визнання незаконними рішень Київської міської ради від 27.12.01 208/1642 та від 02.12.10 р. №284/5096.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

31.10.2011 ОСОБА_3 в інтересах позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, пред'явив у суді позов до відповідачів та з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати незаконними та скасувати рішення Київської міської ради від 27.12.01 №208/1642 та від 02.12.10 №284/5096 в частині віднесення до комунальної власності приватизованих квартир №№ 2, 5, 6, 7, 19, 25 багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, а також 454,4 кв.м. нежилих приміщень будинку; наказів Головного управління комунальної власності м. Києва від 14.04.06 № 599-В, від 23.03.07 № 340-В; свідоцтв про право власності від 14.04.06 серія НОМЕР_1, від 23.03.07 серія НОМЕР_4, від 20.07.07 серія НОМЕР_3, які засвідчили про належність нежилих приміщень територіальній громаді Подільського району м. Києва; реєстрацію поточних змін проведену КМБТІ та реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна 25.05.05, 14.12.05, 14.06.06 згідно яких в плані за поверхами на будівлю АДРЕСА_1, та журналі підрахунку площі житлового будинку підвальний поверх був переоформлений в цокольний поверх літері «А», а нежилі підвальні приміщення № 1 по № 5 (групи приміщень № 29), № 1 по № 2 (групи приміщень № 30), та № 1 по № 4 (групи приміщень № 31) були віднесені до категорії цокольного поверху з зміною їх функціонального призначення означених планом поверхів будівлі (поверх «Підвал» літери АДРЕСА_1) складеного КМБТІ 02.04.1960; подальше перебування в підвальних приміщеннях житлового будинку АДРЕСА_1 Центра правової підтримки та партнерства «Алекс», колективного підприємства творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький» та ТОВ «Кедем».

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірним рішенням від 27.12.01 №208/1642 Київська міська рада затвердила перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади Подільського району до якого віднесла і багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1, всі його житлові приміщення в тому числі і житлові квартири. Таке рішення є незаконним, оскільки відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» житлові квартири позивачів було приватизовано, у зв'язку з чим даний будинок на момент прийняття спірних рішень відповідачу не належав, оскільки знаходився у спільній власності фізичних осіб. Рішенням Київради від 02.12.10 №284/1642 було визнано такими, що втратили чинність додатки 2-12 до рішення Київради від 27.12.01 №208/1642, в тому числі і додаток, яким житловий будинок АДРЕСА_1 віднесено до об'єктів комунальної власності, проте було затверджено новий перелік об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва до якого під №111 (таблиця 7 «житлове господарство») знову занесено житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 2236,10 кв.м. Таким чином, на думку позивачів, Київська міська рада протизаконно позбавила власників будинку права власності на будинок, і його житлові та допоміжні підвальні приміщення. Окрім того зазначав, що приміщення належні Центру правової підтримки та партнерства «Алекс», ТОВ «Кедем», КП ТАМ «Ю.Лосицький» знаходяться не в цокольному поверсі, а в підвалі, а тому відповідачі приймаючи спірні рішення, видаючи свідоцтво на право власності третім особам порушили права всіх мешканців приватизованих квартир на наявні в житловому будинку допоміжні приміщення.

Ухвалою суду від 20.03.12 судом було прийнято до спільного розгляду позовну заяву третіх осіб - ОСОБА_62, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_63, ОСОБА_61 до Київської міської ради про визнання незаконним рішень Київської міської ради від 27.12.01 №208/1642 та від 02.12.10 №284/5096.

Позовні вимоги ОСОБА_62, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60 ОСОБА_61 обгрунтовані тим, що на момент прийняття Київською міською радою спірних рішень про розпорядження будинком АДРЕСА_1, зазначений будинок не належав Київській міській раді, а знаходився у власності власників квартир цього будинку.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_64, ОСОБА_8 до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13а, ОСОБА_14, ОСОБА_65, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_66, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37 ОСОБА_67 ОСОБА_68, ОСОБА_39, ОСОБА_39 ОСОБА_40 ОСОБА_69, ОСОБА_42, ОСОБА_43., ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_64 ОСОБА_46 ОСОБА_70, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_21, ОСОБА_54, Центру правової підтримки та партнерства «Алекс», Колективного підприємства творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький», товариства з обмеженою відповідальністіо «Кедем», АЕК «Київенерго» про визнання незаконними та скасування:

рішень Київської міської ради від 27.12.01, №208/1642 та рішення від 02.12.10 №284/509( в частині віднесення до комунальної власності приватизованих квартир №№ 2, 5, 6, 7, 19, 25 багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, а також 454,4 кв.м. нежилю приміщень будинку;

наказів Головного управління комунальної власності м. Києва від 14.04.06 № 599-В, від 23.03.07 №340-В;

свідоцтв про право власності від 14.04.06 серія НОМЕР_1, від 23.03.07 серія НОМЕР_4, від 20.07.07 серія НОМЕР_3, які засвідчили про належність нежилих приміщені територіальній громаді Подільського району м. Києва;

реєстрацію поточних змін проведену КМБТІ та реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна 25.05.05, 14.12.05, 14.06.06 згідно яких в плані за поверхами на будівлю АДРЕСА_1, та журналі підрахунку площі житлового будинку підвальний поверх був переоформлений в цокольний поверх літері «А», а нежилі підвальні приміщення № 1 по № 5 (групи приміщень № 29), № 1 по № 2 (групи приміщень № 30), та № 1 по № 4 (групи приміщень № 31) були віднесені до категорії цокольного поверху з зміною їх функціонального призначення означених планом поверхів будівлі (поверх «Підвал» літери АДРЕСА_1) складеного КМБТІ 02.04.1960 року;

подальше перебування в підвальних приміщеннях житлового будинку АДРЕСА_1 Центра правової підтримки та партнерства «Алекс», колективного підприємства творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький», ТОВ «Кедем».

Відмовлено у задоволенні позову третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_20, ОСОБА_27 до Київської міської ради про визнання незаконними рішень Київської міської ради від 27.12.01 №208/1642 та від 02.12.10 №284/5096.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, необгрутованість, порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні та таке, що не грунтується на обставинах, встановлених при розгляді справи. При цьому зазначав, що суд не звернув уваги, що рішенням від 02.12.2010 № 284/5096, Київрада вдруге віднесла частину приватизованих квартир до комунальної власності і лише після пред'явлення позову змінила своє рішення 29.12.2011 в цій частині. З цим рішенням (№1015/7251 від 29.12.2011) також представник позивачів не погоджується, посилаючись на те, що площа 182,2 кв. м є допоміжними приміщеннями, а 217,8 кв. м знаходиться у власності 3-х осіб і також не можуть належати до комунальної власності. Наголошував на тому, що між мешканцями будинку та 3-ми особами виникають непорозуміння щодо користування будинком, виникають незручності, оскільки вхідна частина до підвальних приміщень розміщена в житловій частині будинку. Технічна документація БТІ за 1960 рік свідчить про те, що всі спірні приміщення, відносились до житлового фонду. Звернув увагу на те, що на момент приватизації квартир мешканцями будинку, нежитлових приміщень не існувало. Вважає, що всі підвальні приміщення, які займають Центр правової підтримки та партнерства «Алекс», Колективне підприємство творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кедем» в повному обсязі входять до житлового фонду і не можуть вважатися самостійними об'єктами. А позивачі, як співвласники підвальних приміщень своєї згоди на переведення технічних підвальних приміщень в нежилі, їх приватизацію і продаж не давали, як і не давали згоди особі АЕК «Київенерго» у володінні і користуванні якої знаходиться арматура та трубопроводи ділянки теплової магістралі. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судове засідання, окрім представника позивачів ОСОБА_3, представників ТОВ «Кедем», КП творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький» та Київської міської ради, інші особи, які беруть участь не з'явилися.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, які належним чином про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалено рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_20, ОСОБА_27 до Київської міської ради про визнання незаконними рішень Київської міської ради від 27.12.01 208/1642 та від 02.12.10 №284/5096 сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав до їх задоволення.

З такими висновками суду слід погодитись дивлячись на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що позивачі є власниками відповідних приватизованих квартир №№ 2, 5, 6, 7, 19, 25 по АДРЕСА_1 (а.с. 163-164, т. 1).

Рішенням Київської міської ради від 27.12.01 №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» було сформовано перелік об'єктів комунальної власності по м. Києву (а.с. 16, т. 3).

Рішеннями Подільської районної у м. Києві ради № 134 «Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади Подільського району, що підлягають приватизації та надання дозволу» від 01.03.07 та № 448 «Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади району, що підлягають приватизації» від 07.02.06 було затверджено спосіб приватизації «викуп» щодо спірних нежитлових об'єктів комунальної власності. В подальшому Фондом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва, що діяв в інтересах Подільської районної в м. Києві ради з Колективним підприємством Творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький» та ТОВ «Кедем» було укладено договори купівлі-продажу зазначених не житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.08 рішення Київської міської ради від 27.12.01 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» визнано незаконним та скасовано. Пунктом 6 рішення Київради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02.12.10 визнано такими, що втратили чинність, додатки 2-12 до рішення Київради від 27.12.2001 N 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва».

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позовна вимога про визнання незаконним рішення Київської міської ради від 27.12.01р. № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» є необгрунтованою, оскільки спірне рішення Київради № 208/1642 від 27.12.01 разом з додатками було скасовано постановою суду апеляційної інстанції та самим органом, який його видав.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним рішення Київради від 02.12.10 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині віднесення до комунальної власності територіальної громади міста приватизованих квартир №№ 2, 5, 6, 7, 19, 25, то вона також є необгрунтованою, оскільки змінами, які були внесені 29.12.11 в спірне рішення Київради від 02.12.10 № 284/5096 з загальної площі житлового будинку 2236,10 кв.м. (в яку було включено і площу квартир позивачів та третіх осіб з самостійними вимогами) було виключено площу приватизованих квартир, і в результаті залишилася загальна площа в розмірі 435,44 кв.м.

Відповідно до довідки № 144 від 06.06.09 (а.с. 49 т.1), підвальна частина приміщення займає 400 кв.м., згідно з поверховим планом БТІ від 14.04.60 та відомостей інвентаризації житлових будинків КП «Центральний» від 01.04.09, з яких лише 182,2 кв.м. використовуються мешканцями будинку під комори та місця загального використання. Враховуючи це, решта площі в розмірі 217,8 кв.м. і є площею не житлових приміщень, які входять в структуру житлового будинку та знаходиться у власності третіх осіб (КП ТАМ «Ю.Лосицький» - 100,00 кв.м.; ТОВ «Кедем» - 67,40 кв.м., Центр правової підтримки та партнерства «Алекс» - 50,40 кв.м.).

Статус не житлового приміщення підтверджується свідоцтвами про право власності, які видані Головним управлінням комунальної власності Київської міської державної адміністрації (а.с. 27, а.с. 32, а.с. 37, т. 2). Відповідно до свідоцтв про право власності № 340-В від 23.03.07, № 918-В від 20.07.07, № 599-В від 14.04.06 власником спірних приміщень була територіальна громада Подільського району м. Києва.

За правилами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Причому перелік таких приміщень не є вичерпним. Разом із тим, у багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (ч. З ст.4 Житлового кодексу України) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Вимоги ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 382 ЦК України, на які посилається позивач, до таких приміщень не застосовуються.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та інші) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 зазначеного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежитлого приміщення.

Ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Враховуючи це, саме нежилі приміщення можуть бути предметом договору оренди, купівлі-продажу, тощо.

Спірні нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_1 не належить до категорії допоміжних приміщень, оскільки за своїм цільовим призначенням не слугують для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, а тому власники квартир не набувають право власності на спірні приміщення. Разом з тим, матеріали справи містять лист Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» від 11.02.13 № 309, з якого вбачається, що нежитлові приміщення, які належать ТОВ «Кедем» належали на праві комунальної власності територіальній громаді Подільського району м. Києва та не відносились до допоміжних приміщень будинку (а.с. 49, т. 3).

Згідно п. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують всі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їх відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відчуження приміщень, які належать до типу допоміжних приміщень житлового будинку з боку органів місцевого самоврядування не може фактично здійснюватися через неможливість отримання правовстановлюючих документів на них, оскільки приміщення цього типу перебувають у спільній власності власників квартир. Надання в оренду чи приватизація здійснюється виключно щодо об'єктів нежилого фонду територіальної громади, причому об'єкти як оренди, так і приватизації можуть розташовуватися на різних поверхах будинків, в тому числі і на підвальних.

Рішенням Конституційного суду України від 02.03.04 №4-рп/2004 р. дано офіційне тлумачення положень пункту 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступ до нього. Проте ухвалою Конституційного суду України від 12.05.04р. № 46-у/2004р. встановлено, що наведений у підпункті 1.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.03.04 р. №4-рп/2004 перелік допоміжних приміщень (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і інші) не є офіційним тлумаченням терміна «допоміжні приміщення».

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема і способу та порядку їх використання.

Висновком будівельно-технічної експертизи встановлено, що приміщення груп № 30 та № 31 є не житловими приміщеннями в структурі багатоквартирного житлового будинку, що не відносяться до житлового будинку і можуть вважатися самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Крім того, приміщення груп № 30 та № 31 не відносяться до допоміжних приміщень даного будинку. Експертним висновком зазначено, що в житловому будинку АДРЕСА_1 є технічні приміщення в яких розміщено інженерно-технічне обладнання, передбачене для забезпечення експлуатації всього будинку. Це приміщення тепло пункту (ТП) та приміщення IX, площею 38,5 кв.м. (дивись план приміщення підвалу будівлі АДРЕСА_1 (а.с. 54, т. 1), в якому влаштовано водомірний вузол. Зазначені приміщення розташовані нижче надземних поверхів будинку (нижче першого поверху), не .входять до складу ні одного з об'єктів дослідження (груп приміщень № 29, № 30 та № 31), та є ізольованими від них з відокремленими виходами. Приміщення групи № 30 загальною площею 100,0 кв.м. що належать КП ТАМ «Ю.Лосицький», а також приміщення групи № 31 загальною площею 67,4 кв.м., що належать ТОВ «Кедем», не відносяться до технічних приміщень даного будинку.

Результатами проведеного експертами обстеження, а також даних представлених на дослідження матеріалів справи і додаткової документації, встановлено, що трубопроводи теплової магістралі, що проходять через частину приміщень будівлі та розташованих нижче її надземних поверхів (нижче першого поверху), є транзитними і не відносяться до загальнобудинкових інженерно-технічних мереж, обладнання та пристрої будинку АДРЕСА_1, тобто не призначені для забезпечення життєдіяльності і експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Мешканці будинку (фізичні та юридичні особи) не є споживачами теплової енергії з даної теплової магістралі, у зв'язку з чим не можливо вважати допоміжними приміщеннями для забезпечення експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку АДРЕСА_1

Таким чином, спірні приміщення не відносяться до допоміжних в спірних приміщення відсутнє технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою.

Із матеріалів справи вбачається, що спірні нежитлові приміщення є не житловими та не відносяться до допоміжних приміщень будинку, оскільки вони не використовуються для обслуговування будинку, в цих приміщеннях відсутнє інженерне обладнання та пристрої, а саме водоміри та інші прилади обліку, бойлери, запірна арматура, електричні щити, без доступу до яких експлуатація житлового будинку не є можливою. ВиданіГоловним управлінням комунальної власності Київської міської державної адміністрації свідоцтва про право власності №340-В від 23.03.07, № 918-В від 20.07.07, № 599-В від 14.04.06 на нежитлові приміщення відповідають вимогам діючого законодавства України.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконною реєстрацію поточних змін проведену КМБТІ та реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна 25.05.05, 14.12.05, 14.06.06 згідно яких в плані за поверхами на будівлю АДРЕСА_1, та журналі підрахунку площі житлового будинку підвальний поверх був переоформлений в цокольний поверх літері «А», а нежилі підвальні приміщення № 1 по № 5 (групи приміщень № 29), № 1 по № 2 (групи приміщень № 30), та № 1 по № 4 (групи приміщень № 31) були віднесені до категорії цокольного поверху з зміною їх функціонального призначення означених планом поверхів будівлі (поверх «Підвал» літери АДРЕСА_1) складеного КМБТІ 02.04.1960, то зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від вищевказаних позовних вимог.

Із зазначених вище підстав задоволенню не підлягає і вимога про визнання незаконним подальше перебування в підвальних приміщеннях житлового будинку АДРЕСА_1 Центра правової підтримки та партнерства «Алекс», колективного підприємства творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький» та ТОВ «Кедем».

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та порушення процесуальних норм, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивачів ОСОБА_3, не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивачів також не навів таких обставин. Сторона позивача не надала суду жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду.

Судом була з'ясована характеристика спірних нежитлових приміщень (власність 3-х осіб Центру правової підтримки та партнерства «Алекс», Колективного підприємства творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький», ТОВ «Кедем»), встановлено, що ці приміщення не відносяться до допоміжних і в цих приміщеннях не знаходиться технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку неможлива, не використовуються вони або якась із їх частин для обслуговування будинку. Встановлені обставини не були спростовані стороною позивачів і про наявність таких доказів суду не було надано. До того ж, за висновком будівельно-технічної експертизи ці приміщення не відносяться до допоміжних.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №999/15-42 від 29.05.2015, проведеної за ухвалою апеляційного суду, нежитлові приміщення групи приміщень №30 загальною площею 100,0 кв.м в будинку по АДРЕСА_1 розташовані у підвальному поверсі будинку. Оскільки доступ до нежитлових приміщень групи приміщень №29 не надано, то визначення у якому поверсі розташовані дані приміщення проводилося на підставі дослідження наданої документації, здійснених замірів зовні будинку та у приміщеннях групи №30, виконаних розрахунків, відповідно до яких нежитлові приміщення групи №29 загальною площею 50,4 кв.м будинку по АДРЕСА_1 розташовані у підвальному поверсі будинку.

Знаходження певних приміщень у підвалах, цокольних поверхах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2866-ІП нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до п. 4 рішення Конституційного суду України від 9 листопада 2011 року N 14-рп/2011 справа N 1-22/2011, у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_71 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ,дано офіційне тлумачення зазначеної норми відповідно до якої, за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав до скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від ЗО квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: