Справа № 703/2703/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Манька М.В.

при секретарі Пшенишній А.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 і просить суд стягнути з відповідача 48 000,00 грн. основного боргу за розпискою від 28 січня 2014 року, 23 520,00 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення; 1 252,92 грн. 3 % річних від простроченої суми, всього 72 772,92 грн., посилаючись на те, що відповідач 28 січня 2014 року взяв у нього в борг 48 000,00 грн. та зобовязувався повернути їх до 30 червня 2014 року. На неодноразові вимоги позивача повернути борг відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, але від нього надходили до суду клопотання, в яких він просив суд відкласти судовий розгляд, призначений в судові засідання на 02 липня 2015 року, 23 липня 2015 року, 10 серпня 2015 року та 30 вересня 2015 року, в звязку з перебуванням на стаціонарному лікуванні на іншу дату в звязку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в лікувальному закладі.

Представник позивача не заперечує проти розгляду справи по суті у відсутності відповідача та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки цивільна справа перебуває в Смілянському міськрайонному суді з 15 травня 2015 року, відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи та неодноразово відкладався судом розгляд справи відкладались судові засідання, призначені на 15 червня 2015 року, 02 липня 2015 року, 23 липня 2015 року, 10 серпня 2015 року та 30 вересня 2015 року, і у випадку неможливості прийняти особисто участь у справі відповідач міг укласти угоду з адвокатом чи представником та надати йому повноваження вести його справу в суді та вчиняти від його імені всі процесуальні дії, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до розписки від 28 січня 2014 року, складеної ОСОБА_3, він отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 48 000,00 грн. та взяв на себе зобов'язання повернути позивачу борг в повному обсязі до 30 червня 2014 року.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім зобовязанням, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики в розумінні ст. 1046 ЦК України.

Строк виконання зобовязання за загальними правилами узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін).

Норма ч.1 ст. 251 ЦК України визначає строк як певний відрізок часу, з закінченням якого закон повязує наслідки, які мають юридичне значення. За своїм змістом сплив строку відноситься до категорії юридичних фактів. В залежності від того, ким встановлюються ті чи інші строки, у матеріальному праві розрізняють наступні види строків: законні (законодавчі) строки, які визначені нормами закону; договірні строки, які встановлюються сторонами у відповідних правочинах; строки, призначені судом чи іншим органом, уповноваженим розглядати цивільні справи та строки позовної давності.

Строк за договором позики в розумінні даної статті є періодом часу, зі спливом якого має бути здійснене виконання зобовязання.

З розписки від 28 січня 2014 року вбачається, що відповідач зобов'язався повернути позивачу кошти в розмірі 48 000,00 грн. до 30 червня 2014 року, але свого зобовязання не виконав, тому з нього на користь позивача необхідно стягнути саме цю суму боргу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача 23 520,00 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення та 1 252,92 грн. 3 % річних від простроченої суми.

Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачу, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України пропонувалось надати свої зауваження чи заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. Однак, відповідач правом надати суду свій розрахунок, зауваження чи заперечення щодо розрахунку позивача не скористався.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Позивач надав докази на підтвердження своїх вимог, відповідач своїми доводами їх не спростував.

На підставі наведеного, ст.ст. 251, 625, 1046-1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, борг за договором позики від 28 січня 2014 року в розмірі 72 772,92 грн., а саме: 48 000,00 грн. борг за розпискою; 23 520,00 грн. інфляційні втрати за весь час прострочення; 1 252,92 грн. - три проценти річних від простроченої суми, а також судові витрати 727,73 грн., всього 73 500,65 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий: М.В.Манько