АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г., Заводян К.І.

секретар Давня Я.А.

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Глибоцького району Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області до Корчівецької сільської ради, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог відділ Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області про визнання незаконним і скасування рішення Корчівецької сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2015 року,

встановила:

В травні 2015 року прокурор Глибоцького району Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області звернувся до суду з позовом до Корчівецької сільської ради, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог відділ Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області, про визнання незаконним і скасування рішення Корчівецької сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Посилався на те, що Корчівецька сільська рада Глибоцького району Чернівецької області рішенням VIII сесії V скликання №44 від 03.07.2007 року перевищила свої повноваження та передала безоплатно ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2264 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в с. Корчівці Глибоцького району Чернівецької області, яка відповідно до інформації відділу Держземагенства у Глибоцькому районі знаходиться за межами Корчівецької сільської

________________________________________________________________________________

22ц- 1040/2015 р. Головуючий у 1 інстанції Цуркан В.В.

Категорія 47 доповідач Савчук М.В.

ради.

Просив визнати незаконним і скасувати рішення Корчівецької сільської ради VIII сесії V скликання №44 від 03.07.2007 року та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №333678 від 15.01.2008 року, а земельну ділянку площею 0,2264 га повернути державі в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Корчівецької сільської ради VIII сесії V скликання №44 від 03 липня 2007 року по передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 загальною площею 0,23 га.

В задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №333678, виданого на імя ОСОБА_2, та скасування його державної реєстрації відмовлено.

Стягнуто з Корчівецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області на користь держави судовий збір.

Додатковим рішенням Глибоцького району Чернівецької області від 29 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позовної вимоги прокурора про повернення земельної ділянки площею 0,2264 га вартістю 67113 гривень державі в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №333678, виданого на імя ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. В решті рішення та додаткове рішення не оскаржується.

________Апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області прокурор Козлова Ю.Г. підтримала апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2015 року слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №333678, виданого на імя ОСОБА_2, з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення вказаних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги прокурора Глибоцького району Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на імя ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий правомірно, безпідставності позовних вимог, з принципу захисту права відповідача на майно відповідно до норм Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Конвенції про захист прав і основних свобод людини та практики Європейського Суду з прав людини в окремих справах.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Це згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням виконкому Корчівецької сільської ради народних депутатів від 11 вересня 1996 року було передано безоплатно у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 (дошлюбне Аббасовій) земельну ділянку розміром 0,25га, яка знаходиться за межами Корчівецької сільської ради Глибоцького району.

На момент прийняття даного рішення чинний на той час Земельний кодекс України не містив заборон щодо розпорядження сільськими радами, земельними ділянками, які знаходяться поза межами відповідного населеного пункту.

Рішенням Корічівецької сільської ради VIII сесії V скликання №44 від 03.07.2007 року відповідачу ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка під будівництво житлового будинку і господарських споруд площею 0,23га. На підставі вказаного рішення видано їй Державний акт на право власності серія ЯЕ № 33678 від 15.01.2008 року на земельну ділянку площею 0,2264 га, яка відноситься до земель Корчівецької сільської ради Глибоцького району, проте вона знаходиться за межами Корчівецької сільської ради.

Судом першої інстанції рішення Корічівецької сільської ради VIII сесії V скликання №44 від 03.07.2007 року визнано незаконним та скасовано. Судова колегія вважає, що і видача державного акта відбулася з порушенням діючого на той час законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами абз. 1 п. 12 р. Х "Перехідні положення" ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 26 вересня 2012 року та від 6 лютого 2013 року в справах № 6-103цс12 та № 6-169цс12.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Судом першої інстанції установлено, що у вищевказаних рішеннях мова йде про одну й ту ж земельну ділянку та відповідачка ОСОБА_2 користується нею з 1994 року, про що було прийнято відповідне рішення про передачу землі їй в користування, а з 1996 року вказану земельну ділянку їй було передано у власність. Проте з яких підстав сільська рада повторно передала їй у власність земельну ділянку не відомо.

З матеріалів справи вбачається, що в оспорюваному Державному акті на право власності на землю зазначено рішення Корчівецької сільської ради VIII сесії V скликання №44 від 03.07.2007 року. Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що насправді воно не являється підставою для надання відповідачу оспорюваного державного акту, а підставою видачі державного акту було рішення виконкому Корчівецької сільської ради народних депутатів від 11 вересня 1996 року, що не відповідає дійсності.

Більше того, відповідно до рішення Корчівецької сільської ради від 11.09.1996 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га, тоді як в державному акті, виданого на підставі рішення сесії Корчівецької сільської ради №44 від 03.07.2007 року, зазначено земельну ділянку площею 0,2264 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

В той же час, частиною 2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу (в редакції, яка була чинною на момент прийняття селищною радою рішення) право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акту та його державної реєстрації.

Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обовязковим одержанням її власником державного акту, який посвідчує його право власності, то суд на підставі зазначених норм дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним державного акту на право власності на землю, виданого ОСОБА_2 на підставі незаконного рішення сільської ради.

Висновок про те, що державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року ( справа № 6-12 цс 13) та від 23.10.2013 року ( справа № 6-93 цс 13).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду в оскаржуваній частині не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що рішення виконкому Корчівецької сільської ради народних депутатів від 11 вересня 1996 року про передачу у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 (дошлюбне Аббасовій) земельної ділянки розміром 0,25га не скасовано та відповідачем указане рішення не було реалізовано.

Згідно п. 1 р. Х "Перехідні положення" ЗК України рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

За нормами ЗК України 2001 року надання громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку за межами населених пунктів не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як на підставу відмови у позовних вимогах про визнання недійсним Держвного акту суд першої інстанції зіслався на норми Конститиуції України, ЦК України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції, рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення ЄСПЛ "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Згідно висновків ЄСПЛ в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

У згаданій справі йшлося про право на отримання в оренду земельної ділянки.

У наведеній справі земельна ділянка за цільовим призначенням могла бути надана в оренду й громадянин мав право на продовження договору оренди землі.

Проте, у справі, що розглядається, встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення Корчівецької сільської ради Глибоцького району, з порушенням норм земельного законодавства, згідно якого вона не могла претендувати на отримання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку за межами населеного пункту.

Наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №333678, виданого на імя ОСОБА_2 15.01.2008 року, ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення, яким вказані позовні вимоги прокурора слід задовольнити. В решті рішення залишити без змін.

Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з Корчівецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в дохід держави судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп. за апеляційний розгляд справи.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №333678, виданого на імя ОСОБА_2, скасувати.

Позовні вимоги прокурора Глибоцького району Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області до Корчівецької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №333678, виданого на імя ОСОБА_2, задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №333678, від 15 січня 2008 року, виданого на імя ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Корчівецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області на користь держави судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :