Категорія 53Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Медяного В.М.,

суддів : Пащенко Л.В., Жданкіна В.В.,

секретаря : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обласного центру медико-соціальної експертизи про поновлення інвалідності ІІІ групи, пенсії по інвалідності та поновлення страхової виплати за втрату професійної працездатності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Медико-соціальної експертної комісії №1 в особі голови МСЕК-1 ОСОБА_4 про поновлення інвалідності ІІІ групи. Просив ухвалити рішення, яким поновити йому інвалідність ІІІ групи (трудове каліцтво) та пенсію про інвалідності з 25.04.1968 року, поновити страхову виплату за втрату професійної працездатності у розмірі 30 % з часу вступу і дію ст. 2 ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-XIV по 20.07.2009 року, а також постановити окрему ухвалу та направити в правоохоронні органи.

Зазначає, що він працював в шахті №24 Шахтоуправлінні; 4-9 «КСМ» тресту «Сніжняантрацит», м. Сніжне, Сніжнянського району, Донецької області.

30 травня 1961 року з ним трапився нещасний випадок в шахті, внаслідок чого йому було покалічено перший та четвертий палець правої руки.

31 травня 1961 року був складений Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Лікарсько-трудова експертна комісія м. Сніжне визнала його інвалідом та призначила ІІІ групу інвалідності (трудове каліцтво). Відділ соціального забезпечення м. Сніжне призначив ІІІ групу інвалідності (трудове каліцтво) у розмірі 45 рублів на місяць.

В подальшому з 1962 року він кожен рік проходив переогляд ЛТЕК і комісія підтверджувала його інвалідність ІІІ групи, у звязку з чим він отримував пенсію по інвалідності.

Проте, 25.04.1968 року ЛТЕК м. Вінниці не визнала його інвалідом ІІІ групи (трудове каліцтво) та позбавила пенсії по інвалідності.

В 2008 році він отримав інформацію від чиновника органу юстиції про те, що інвалідність по трудовому каліцтву призначається безстроково, у звязку з чим він звернувся до Голови МСЕК-1 м. Вінниці з питанням поновлення інвалідності ІІІ групи (трудове каліцтво), але відповіді так і не отримав.

28.07.2009 року МСЕК-1 не поновила йому інвалідність ІІІ групи (трудове каліцтво), а призначила ІІ групу інвалідності - загальне захворювання внутрішніх органів безстроково та 30% втрати професійної працездатності безстроково.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог Комунальну установу ОСОБА_5 обласний центр медико-соціальної експертизи (а.с.30).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2015 року замінено неналежного на відповідача ОСОБА_5 міську Медико-соціальну експертну комісію №1 на Комунальну установу «ОСОБА_5 обласний центр медико-соціальної експертизи», змінивши процесуальний статус Комунальної установи «ОСОБА_5 обласний центр медико-соціальної експертизи» з третьої особи на відповідача (а.с.57).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обласного центру медико-соціальної експертизи про поновлення інвалідності ІІІ групи (а.с.81-83).

Додатковим рішенням цього ж суду від 01 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обласного центру медико-соціальної експертизи про поновлення інвалідності ІІІ групи, пенсії по інвалідності та поновлення страхової виплати за втрату професійної працездатності (а.с.115).

В своїх апеляційних скаргах позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції від 04.11.2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 01.12.2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд. Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_6 свої апеляційні скарги повністю підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи. Не заперечував проти розгляду справи у відсутності представника відповідача

Представник відповідача ОСОБА_3 обласного центру медико-соціальної експертизи до суду апеляційної інстанції не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення цього ж суду в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду - залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 30 травня 1961 року з ОСОБА_2 трапився нещасний випадок в шахті, внаслідок чого йому було покалічено перший та четвертий палець правої руки.

31 травня 1961 року був складений Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Лікарсько - трудова експертна комісія м. Сніжне визнала ОСОБА_2 інвалідом та призначила ІІІ групу інвалідності (трудове каліцтво). Відділ соціального забезпечення м. Сніжне призначив ІІІ групу інвалідності (трудове каліцтво) у розмірі 45 рублів на місяць.

При огляді МСЕК 25.04.1968 року підстав для встановлення ОСОБА_2 інвалідності не було, а тому інвалідом визнаний він не був.

За результатами огляду МСЕК 11.04.1971 року ОСОБА_2 інвалідом не визнаний та встановлено 30% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва у 1961 році.

Протягом 1972-2009 років ОСОБА_2 до МСЕК не звертався. При цьому з оглянутої трудової книжки позивача місцевим судом було встановлено, що він постійно працював на посадах вантажника, робітника, теслі, бетоняра, охоронця.

За результатами огляду ОСОБА_3 міською МСЕК №1 07.09.2009 року ОСОБА_6 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання безстроково та 30 % втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми в 1961 році. Рішення про відсотки прийняте на підставі направлення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

За скаргою ОСОБА_2 він був оглянутий ОСОБА_3 обласною МСЕК №2 11.01.2010 року, яка підтвердила рішення ОСОБА_3 міської МСЕК № 1.

За результатами огляду Центральної медико-соціальної комісії м. Києва від 21.04.2010 року ОСОБА_6 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання безстроково зі втратою 30 % працездатності по наслідках виробничої травми. Діагноз: гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню ІХС: стабільна стенокардія напруги, післяінфарктний (1996 рік) та атеросклеротичний кардіосклероз. Після травматична ампутаційна кукса І пальця правої кисті на рівні п'ястково-фалангового суглоба. Наявність після травматичної ампутаційної кукси І пальця правої кисті на рівні п'ястково-фалангового суглоба не дає підстав для встановлення інвалідності з приводу виробничої травми.

Згідно п. 9-11 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, інвалідність, що настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, встановлюється на підставі результатів огляду потерпілого членами комісії та акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою, визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), або на підставі рішення суду про встановлення факту отримання травми на виробництві.

Інвалідність, що настала внаслідок професійного захворювання, передбаченого переліком професійних захворювань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. № 1662 (Офіційний вісник України, 2000 р., № 45, ст. 1940), встановлюється у разі наявності акта розслідування хронічного професійного захворювання, складеного за формою згідно з додатком 15 до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), та висновку спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я, який має право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань.

Ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров'я яких пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

Пункт 27 даного Положення вказує, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Також місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово усно та письмово звертався зі скаргами до органів прокуратури та за наданням правової допомоги до ОСОБА_3 місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги. Однак, йому було відмовлено в наданні безплатної правової допомоги, оскільки він не є суб'єктом права на безоплатну правову допомогу. Так, п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» вказує, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають такі категорії осіб: 1) особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо середньомісячний сукупний дохід їхньої сім'ї нижчий суми прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, інваліди, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі менше двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

Водночас прокурор в передбаченому нормами ст.ст. 45, 46 ЦПК України порядку до суду не звертався. Також не вбачалося підстав для залучення органів державної влади та органів місцевого самоврядування для подання висновків на виконання своїх повноважень.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що одна з вимог про поновлення страхової виплати за втрату професійної працездатності в розмірі 30% з часу вступу в дію Закону України від 23.09.2009 року № 1105-ХIV по 20.07.2009 року стосується Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Однак, позивач не змінював позовні вимоги та не ставив питання про залучення його співвідповідачем.

Разом з тим, ЦПК України не передбачає можливості залучення відповідача за ініціативою суду. Так, ст. 33 ЦПК України вказує, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплено в статті 55 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується право на суд, захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом. Ця норма закону є виконанням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в пункті 1 статті 6 якої закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом.

Відповідно до статей 2, 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є забезпечення кожному права на справедливий суд при здійсненні правосуддя на засадах верховенства права. Реалізація права на справедливий судовий розгляд передбачає, зокрема, забезпечення доступу до правосуддя. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами України. Європейський суд з прав людини трактує доступ до правосуддя як одне з фундаментальних прав людини і громадянина, яке випливає зі змісту права на справедливий, незалежний безсторонній суд, утворений на підставі закону. За таких обставин судом першої інстанції розглянуто справу в порядку, передбаченому ЦПК України.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки позивачем не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг, зокрема стосовно того, що суд першої інстанції начебто не надав позивачу для ознайомлення оригінал його медичної справи інваліда та розглядав справу на підставі не тих норм законодавства, які підлягали застосуванню при розгляді даної справи, оскільки дані доводи нічим не підтверджені.

Встановлено, що протягом 1972-2009 років ОСОБА_2 до МСЕК не звертався. Доказів поважності причин неявки позивача до МСЕК матеріали справи не містять і таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції. Разом з тим судом встановлено, що позивач постійно працював на посадах вантажника, робітника, теслі, бетоняра, охоронця.

Також за результатами огляду ОСОБА_3 міською МСЕК №1 07.09.2009 року ОСОБА_6 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання безстроково та 30 % втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми в 1961 році. Рішення про відсотки прийняте на підставі направлення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

За скаргою ОСОБА_2 він був оглянутий ОСОБА_3 обласною МСЕК №2 11.01.2010 року, яка підтвердила рішення ОСОБА_3 міської МСЕК № 1.

За результатами огляду Центральної медико-соціальної комісії м. Києва від 21.04.2010 року ОСОБА_6 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання безстроково зі втратою 30 % працездатності по наслідках виробничої травми.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_6 про поновлення йому інвалідності ІІІ групи (трудове каліцтво) та пенсії про інвалідності з 25.04.1968 року, поновлення страхової виплати за втрату професійної працездатності у розмірі 30 % з часу вступу і дію ст. 2 ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-XIV по 20.07.2009 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Зі змісту резолютивної частини рішення суду першої інстанції від 04.11.2015 року вбачається, що суд вирішив відмовити в задоволенні позову про поновлення інвалідності ІІІ групи, хоча з приводу інших позовних вимог зазначених у позові та в мотивувальній частині рішення - про поновлення пенсії по інвалідності та поновлення страхової виплати за втрату професійної працездатності сторони у справі подавали докази і давали пояснення, а тому додаткове рішення суду першої інстанції від 01.12.2015 року відповідає вимогам ст. 220 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги його висновків також не спростовують.

Таким чином, судом першої інстанції повно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх обєктивний склад, права та обовязки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції та додаткового рішення цього ж суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області 01 грудня 2015 року відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:підпис. ОСОБА_7

Судді:підписи. ОСОБА_8

ОСОБА_9

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний