МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
08.12.2015 року Справа № 370/2335/15-ц
Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., при секретарі Левківському С.В.., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Макарів Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02 липня 2008 року між ОСОБА_2 (надалі по тексту - Позичальник або Боржник) та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») (надалі по тексту - Банк) було укладено Кредитний договір № 2709/0708/88-399 (надалі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого Боржник отримав грошові кошти в сумі 1 800 000,00 доларів США.
28 листопада 2012 р. між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» (надалі - Позивач) відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір факторингу №15.
Згідно з цим Договором факторингу відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2709/0708/88-399 від 02 липня 2008 року, що був укладений між Банком та ОСОБА_2.
На даний час усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».
28 листопада 2012 року між Банком та Позивачем відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до умов якого до Позивача перейшли всі права іпотекодержателя за Іпотечним договором №2709/0708/88-399-Z-2 від 02 липня 2008 року, який було укладено між Банком та Відповідачем.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачена можливість заміни кредитора у зобовязанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.
Таким чином на даний час усі права іпотекодержателя за Іпотечним договором №2709/0708/88-399-г-2 від 02 липня 2008 року належать ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».
Умови Кредитного договору Боржником не виконуються, рішенням Стахановського міського суду Луганської області було стягнуто заборгованість з Позичальника за Кредитним договором в сумі 2 086 525,50 (два мільйони вісімдесят шість тисяч пятсот двадцять пять) дол. США 50 центів та 2 338 195Л1 (два мільйони вісімдесят шість тисяч пятсот двадцять пять) грн. 11 коп. Однак, дане судове рішення до цього часу не виконане Відповідачем.
Оскільки до даного часу заборгованість за Кредитним договором не сплачена, а Боржник, ухиляються від виконання зобовязань, 05 листопада 2014 року Позивач направив Відповідачу вимогу про усунення порушення, з вимогою сплатити заборгованість за Кредитним договором і попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте дана вимога була проігнорована Відповідачем.
В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві зазначив про підтримання позову, просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а саме через оголошення в пресв в урядовому курєрі від 01.12.2015 року, у звязку з чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, про що позивач не заперечував.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
02 липня 2008 року між ОСОБА_2 (надалі по тексту - Позичальник або Боржник) та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») (надалі по тексту - Банк) було укладено Кредитний договір № 2709/0708/88-399 (надалі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого Боржник отримав грошові кошти в сумі 1 800 000,00 доларів США.
28 листопада 2012 р. між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» (надалі - Позивач) відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір факторингу №15.
Згідно з цим Договором факторингу відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2709/0708/88-399 від 02 липня 2008 року, що був укладений між Банком та ОСОБА_2.
На даний час усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».
28 листопада 2012 року між Банком та Позивачем відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до умов якого до Позивача перейшли всі права іпотекодержателя за Іпотечним договором №2709/0708/88-399-Z-2 від 02 липня 2008 року, який було укладено між Банком та Відповідачем.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачена можливість заміни кредитора у зобовязанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.
Таким чином на даний час усі права іпотекодержателя за Іпотечним договором №2709/0708/88-399-г-2 від 02 липня 2008 року належать ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».
Умови Кредитного договору Боржником не виконуються, рішенням Стахановського міського суду Луганської області було стягнуто заборгованість з Позичальника за Кредитним договором в сумі 2 086 525,50 (два мільйони вісімдесят шість тисяч пятсот двадцять пять) дол. США 50 центів та 2 338 195Л1 (два мільйони вісімдесят шість тисяч пятсот двадцять пять) грн. 11 коп. Однак, дане судове рішення до цього часу не виконане Відповідачем.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Вирішуючи вимоги за позовом суд керується наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк(термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до ч. 6. ст. 3 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року №898 (з наступними змінами і доповненнями) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Частина 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Невиконання позивачем вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 нього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.
Враховуючи викладене, то позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.
Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 212-215, 223-226, 293 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з моменту отримання його копії.
Заочне рішення суду набирає законної сили в загальному порядку відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.
Головуючий А.В.Косенко