Справа № 450/1129/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/4304/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3

представника ПАТ «Універсал Банк» - Сагайдак І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання недійсним кредитного договору №11-1/112к-07 від 19.02.2007 року та додаткового договору №1 від 27.09.2007 року до кредитного договору №11-1/112к-07 від 19.02.2007 року, укладених між нею та ВАТ "Банк Універсальний», визнання недійсним кредитного договору №049-2008-2015 від 19.06.2008 року, укладеного між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_2, визнання недійсним договору іпотеки на об"єкт незавершеного будівництва за адресою: с. Солонка Пустомитівського району Львівської області від 19.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г.М. за реєстровим №137, визнання недійсним додаткового договору від 27.09.2007 року до договору іпотеки від 19.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г.М. за реєстровим №137, визнання недійсним договору іпотеки на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Пустомитівського району Львівської області та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г.М. за реєстровим №1815.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній покликається на те, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, зазначивши в оскаржуваному рішенні, що банком роз"яснено позивачу основні умови договору кредиту, оскільки відповідно до Постанови Правління Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року, банки зобов"язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши суму кредиту, термін, мета, переваги і недоліки пропонованих схем кредитування та зобов"язані отримати підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. В матеріалах справи і в самому тексті договорів дана інформація не міститься. Враховуючи зазначені обставини позивачка вважає, що умови оспорюваниих нею договорів не відповідають вимогам Закону України "Про захист прав споживачів". Апелянт зазначає про те, що внаслідок ненадання позивачці інформації про умови кредитування та наслідків невиконання зобов»язань за кредитним договором, її введено в оману під час укладення оспорюваних кредитних договорів. З наведених підстав просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ «Універсал Банк» Сагайдак І.В. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні оспорюваних кредитних договорів ПАТ «Універсал Банк» дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується умовами кредитних договорів, що підписані позивачкою, якими передбачено інформацію щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості усіх супутній послуг та інших фінансових зобов'язань клієнта, а твердження позивачки щодо несправедливості умов кредитного договору всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.02.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №11-1/112к-07, згідно з п. 1.1. якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 75 000,00 дол. США, а 27.09.2007 року між ними було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору №11-1/112к-07, згідно якого ОСОБА_2 одержала від позичальника грошові кошти в сумі 90.000 дол. США.

19.02.2007 року року з метою забезпечення позичальником виконання зобов»язань за кредитним договором, між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2, було укладене договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леськів Г.М. та зареєстровано в реєстрі за № 137, за умовами якого предметом іпотеки є об'єкт незавершеного будівництва (готовність 70 %), що знаходиться за адресою: Львівська область Пустомитівський район с. Солонка та земельна ділянка площею 0, 086 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: Львівська область Пустомитівський район с. Солонка. Також між сторонами 27.09.2007 року було укладено додатковий договір до договору іпотеки від 19.02.2007 року.

Судом також встановлено, що 19.06.2008 року між ВАТ «Універсальний» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 049-2008-2105, згідно з п.1 1 якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 26 000.00 дол. США та договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леськів Г.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1815, згідно з яким предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 260, 10 кв.м, житловою площею 124, 90 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Пустомитівського району Львівської області та земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, що є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості та знаходиться за адресою Львівська область Пустомитівський район с. Солонка, площа земельної ділянки 0, 860 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим використанням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимоги про визнання недійсними оспорюваних кредитних договорів позивачка, з посиланням на ст. 215 ЦК України, обґрунтовувала недодержанням в момент вчинення правочинів вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст. 203 ЦК України, посилається на несправедливість умов кредитних договорів, ненадання банком при укладенні кредитних договорів детального розпису загальної вартості кредиту з повною орієнтовною вартістю кредиту, повної інформації про умови та форми кредитування, недоліки схем кредитування, а умови договору свідчать про дисбаланс договірних прав та обов»язків на погіршення становища позичальника, що на думку позивачки свідчить про недотримання при укладенні кредитних договорів вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про визнання недійсними кредитних договорів з тих підстав, що ПАТ «Універсал Банк» перед їх укладенням не повідомив позичальника у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов»язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням і поверненням), оскільки такі твердження спростовуються графіком погашення заборгованості по кредиту, оформленого додатками до договорів, які відповідно до п.п. 4.5, 2.5 кредитних договорів, є їх невід»ємною частиною, а також пунктами 1.1., 2.1.4, 4.4., 9.1, 9.2 кредитного договору №11-1/112 к-07 від 19.02.2007 року, пунктами 1.1., 1.1.1., 1.3, 2.7, 6.2, 9.8, 9.9 кредитного договору № 049-2008-2105 від 19.06.2008 року, якими передбачено істотні умови кредитних договорів, а саме, проценту ставку за користування кредитними коштами, порядок нарахування та сплати, черговість погашення заборгованості, розмір винагороди за видачу кредитних коштів, розмір пені та штрафу, плата за ініціювання кредиту, підстави збільшення процентної ставки, відповідальність сторін за невиконання умов договору, перелік додаткових витрат, які несе позичальник у зв»язку з отриманням кредиту, зазначені у додатку до кредитного договору № 049-2008-2105 від 19.06.2008 року, інші істотні умови кредитних договорів.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про наявні форми кредитування, про переваги та недоліки схем кредитування, повинна надаватися споживачеві до укладення договору, і ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою визнання його недійсним, оскільки за змістом ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. А відтак доводи апеляційної скарги про те, що банком при укладенні оспорюваних кредитних договорів не надавалась інформація про переваги і недоліки пропонованих схем кредитування, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних кредитних договорів.

Твердження апелянта про відсутність в кредитних договорах однієї з істотних його умов - відповідальності банку, спростовується п.п. 9.3, 6.1 оспорюваних кредитних договорів, якими передбачено, що банк за несвоєчасне перерахування кредитних коштів несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України, а відповідальність банку встановлено Законом України «Про банки і банківську діяльність», Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» і Законом України «Про захист прав споживачів».

З цих підстав безпідставними та необгрунтованими є доводи апелянта про те, що оспорюваними кредитними договорами не передбачено відповідальності банку за невиконання банком умов цих договорів, що на думку апелянта свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків сторін кредитних договорів на шкоду позивачці.

Згідно з положеннями п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивачка не заперечувала той факт, що її волевиявлення було вільним, ніхто не примушував її до укладення кредитних договорів, підписання оспорюваних договорів вона не заперечувала, її підписи на оспорюваних договорах та додатках до них свідчать про те, що з їх умовами вона була ознайомлена та погодилася з такими умовами надання та отримання кредитних коштів.

Безпідставними на необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про несправедливість умов кредитних договорів, оскільки умови оспорюваних кредитних договорів не свідчать про порушення принципу добросовісності, про істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду інтересам позичальника, зокрема, встановлення жорстких обов»язків позичальника та відсутність в оспорюваних кредитних договорах відповідальності банку за невиконання умов договору.

Враховуючи вищенаведене, невбачаючи підстав, на які посилалася позивачка, для визнання недійсним оспорюваних нею кредитних договорів №11-1/112 к-07 від 19.02.2007 року та № 049-2008-2105 від 19.06.2008 року, додаткового договору №1 від 27.09.2007 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог та вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання цих кредитних договорів та додаткового договору №1 від 27.09.2007 року до кредитного договору №11-1/112 к-07 від 19.02.2007 року, недійсними.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов»язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлене цим Кодексом.

Оскільки підставами для визнання недійсними договору іпотеки від 19.02.2007 року, додаткового договору від 27.09.2007 року до договору іпотеки від 19.02.2007 року, як такі що укладені з метою забезпечення виконання умов кредитного договору №11-1/112 к-07 від 19.02.2007 року, договору іпотеки від 19.06.2008 року, укладеного з метою забезпечення виконання умов кредитного договору №049-2008-2105 від 19.06.2008 року, позивачка зазначає недійсність основних зобов»язань, а саме, кредитних договорів, а суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних позивачкою кредитних договорів, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про визнання недійсними договору іпотеки від 19.02.2007 року, додаткового договору від 27.09.2007 року до договору іпотеки від 19.02.2007 року, договору іпотеки від 19.06.2008 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.