АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклавського районного суду міста Севастополя від 26 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року позивач звернувся із зазначеним позовом, уточнивши який зазначив, що є власником квартир АДРЕСА_1.

20 травня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2 видано довіреність, згідно з якою останньому надано право продажу належних йому - ОСОБА_1, квартир.

На підставі цієї довіреності ОСОБА_2 від його імені 17 листопада 2010 року уклав з ОСОБА_3 договори купівлі-продажу, за якими відчужив на користь останнього належні йому, ОСОБА_1, зазначені вище квартири.

21 грудня 2010 року ОСОБА_3 продав квартиру № 9 ОСОБА_7, а 22 грудня 2010 року квартири № 7 і № 8 ОСОБА_8, які в подальшому на підставі договорів дарування відчужили їх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно.

Посилаючись на положення ст.ст. 203, 216, 388 ЦК України та те, що не видавав довіреності на ім'я ОСОБА_2 на відчуження належних йому квартир та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на них, із ОСОБА_2 взагалі не знайомий та наміру відчужувати своє майно не мав, просив суд:

- визнати недійсною видану 20 травня 2010 року від його імені ОСОБА_2 довіреність на право відчуження належних йому, ОСОБА_1, квартир;

- визнати недійсними договори купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1, укладені 17 листопада 2010 року від його імені ОСОБА_2 з ОСОБА_3;

- витребувати з чужого незаконного володіння належне позивачу майно, зобов'язавши ОСОБА_4 повернути йому квартири №№ 7 та 8, а ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2. (т.1 а.с.1-25, 31-33)

Рішенням Балаклавського районного суду міста Севастополя від 26 жовтня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. (т.1 а.с.236, 238-240)

Рішенням Апеляційного суду міста Севастополя від 08 квітня 2013 року скасовано рішення Балаклавського районного суду міста Севастополя від 26 жовтня 2012 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. (т.1 а.с.337-341)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 квітня 2013 року скасовано і залишено в силі рішення Балаклавського районного суду міста Севастополя від 26 жовтня 2012 року. (т.1 а.с.408-410)

Постановою Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року і справу передано на новий касаційний розгляд. (т.2 а.с.91-93)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року рішення Апеляційного суду міста Севастополя від 08 квітня 2013 року скасовано і справу передано на новий розгляд до Апеляційного суду міста Києва. (т.2 а.с.97-99)

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати із ухваленням нового про задоволення позовних вимог. На обґрунтування скарги посилався на неправильне дослідження та оцінку доказів, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги, тому висновок про відмову в позові вважав помилковим. (т.1 а.с.245-271)

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи сповіщались надісланням повідомлень, через службу кур'єрської доставки, sms - повідомленнями, розміщенням оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 06 червня 2015 року № 100(5474), тобто встановленим порядком про що у справі є докази. (т.2 а.с.103-220)

Зважаючи на вимоги ч.ч. 5, 6, 9 ст. 74, ч.ч. 5, 7 ст. 76, ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до п. п. 2 та 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності.

Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з'ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин.

Відповідні правові висновки по цій справі викладені і в постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року (справа № 6-165цс13), які з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування судами України. (т.2 а.с.91-93)

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що особу ОСОБА_1 нотаріус встановила на підставі наданого їй паспорта для виїзду за кордон, висновок експерта про те, що підпис на довіреності про надання ОСОБА_2 права на відчуження квартири виконаний не ОСОБА_1, не є категоричним. За таких обставин суд вважав недоведеним відсутність волевиявлення ОСОБА_1 при укладені спірного правочину.

З таким висновком колегія суддів не погодилась враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належали квартири АДРЕСА_1. (т.1 а.с.11-16)

20 травня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КоноваловоюЕ.А. від імені ОСОБА_1 ОСОБА_2 було видано довіреність, якою останньому надано право відчужити належні ОСОБА_1 квартири. (т.1 а.с.65-66)

Діючи на підставі цієї довіреності від імені ОСОБА_1 ОСОБА_2 17 листопада 2010 року належні ОСОБА_1 зазначені вище квартири продав ОСОБА_3 (т.1 а.с.227-232)

21 грудня 2010 року ОСОБА_3 продав квартиру № 9 ОСОБА_7, а 22 грудня 2010 року продав квартири № 7 і № 8 ОСОБА_8, які в подальшому на підставі договорів дарування відчужили ці квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно. (т.1 а.с.17-19, 110)

За висновком експерта судової почеркознавчої експертизи за N 2/253 від 6 жовтня 2011 року, підписи від імені ОСОБА_1 на довіреності від 20 травня 2010 року на спеціальному нотаріальному бланку серійний номер ВМТ № 742499 (зареєстрована в реєстрі № 868), довіреності від 20 травня 2010 року на аркуші білого паперу (зареєстрована в реєстрі № 867), заяві від 23 вересня 2010 року на спеціальному нотаріальному бланку серійний номер ВРВ № 495303 (зареєстровано в реєстрі під № 2185), заяві від 23 вересня 2010 року на аркуші білого паперу (зареєстровано в реєстрі № 2185) виконані ймовірно не ОСОБА_1 (т.1 а.с.139-140)

Колегія суддів апеляційного суду на виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України забезпечила право сторін заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі, проте такого заявлено не було. Зважаючи на те, що з власної ініціативи суд не вправі призначати експертизу та положення ст. 60 ЦПК України колегія суддів виходить з наявних у справі доказів та погоджується з висновком судової почеркознавчої експертизи за N 2/253 від 6 жовтня 2011 року виконаної судовим експертом ОСОБА_9 проведеної у кримінальній справі. (т.1 а.с.205-220)

При цьому, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції була призначена судово-почеркознавча експертиза, яка не була проведена з причин несплати її проведення особою, яка заявила клопотання. (т.1 а.с.164, 167-179)

Такий висновок судового експерта, що ОСОБА_1 20 травня 2010 року довіреність на ім'я ОСОБА_2 не підписував, підтверджується іншими наявними у справі доказами.

Так в матеріалах справи наявні докази про те, що паспорт на ім'я позивача ОСОБА_1, на підставі якого нотаріус встановлювала його особу під час посвідчення довіреності на ім'я ОСОБА_2 з правом відчуження квартир насправді ОСОБА_1 не видавався. У цьому паспорті місце народження ОСОБА_1 зазначено м. Москва, хоча згідно зі свідоцтвом про народження та паспортом громадянина РФ ОСОБА_1 є уродженцем х. Новомаксимівського Суровикинськогорайону Волгоградської області. (т.1 а.с.61-64, 281, 287, 331-332)

Відповідно до довідки, виданої за місцем роботи ОСОБА_1, у день видачі ним довіреності в одній з нотаріальних контор м. Києва фактично він знаходився на своєму робочому місці в м. Москві. (матеріали кримінальної справи а.с.27)

Державна прикордонна служба України даних про перетинання в той час ОСОБА_1 державного кордону України не виявила. (т.1 а.с.254-267, 283)

Усі договори купівлі-продажу належних ОСОБА_1 квартир укладались не на підставі оригіналів правовстановлюючих документів на них, які знаходились у ОСОБА_1, а на підставі їх дублікатів. (т.1 а.с.91, 111-113)

Під час проведення ставки віч-на-віч в рамках розслідування кримінальної справи, порушеної за фактом шахрайства, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 стверджували, що раніше ніколи один з одним не зустрічалися та знайомими не були. Більш того, ОСОБА_2 ствердив, що довіреність на відчуження квартир йому видав не ОСОБА_1, а інша особа, яка назвалася ОСОБА_1 (т.1 а.с.208-210)

Оцінивши вищезазначені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 довіреність на ім'я ОСОБА_2 20 травня 2010 року не видавав і не підписував, наміру продавати належні йому квартири не мав, дізнавшись про укладені ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 договори купівлі-продажу квартир їх не схвалив.

За таких обставин відчуження вищезазначених квартир належних ОСОБА_1 відбулось всупереч його волі, як власника, що свідчить про порушення положень ст.ст. 319, 321 ЦК України та відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочинів (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання недійсною видану 20 травня 2010 року від імені ОСОБА_1 ОСОБА_2 довіреність на право відчуження належних йому, ОСОБА_1, квартир та визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1, які укладені 17 листопада 2010 року від імені ОСОБА_1 ОСОБА_2 з ОСОБА_3

Оскільки встановлено, що майно вибуло з володіння позивача, як власника, поза його волею, позивач не є стороною наступних правочинів, які були вчинені після недійсних правочинів, а відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули майно за безоплатними договорами у осіб, які не мали права відчужувати майно, то відповідно до положень ст. 388 ЦК України вимоги позивача про витребування від останніх набувачів вищевказаних квартир підлягають задоволенню.

Позивач не заявляв про стягнення із відповідачів понесених ним 1820 грн. судових витрат, тому колегія суддів не вирішує цього питання.

Апелянт просив визнати недійсними усі наступні правочини щодо відчуження належних йому квартир, проте такі вимоги перебувають за межами тих, які були заявлені в суді першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Зважаючи на вищевикладене та з огляду на положення ч. 2 ст. 314 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ст. 309, ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Балаклавського районного суду міста Севастополя від 26 жовтня 2012 року - скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати недійсною довіреність видану 20 травня 2010 року від імені ОСОБА_10 ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстровану в реєстрі за № 868.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 17 листопада 2010 року від імені ОСОБА_10 ОСОБА_2 з ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Петренко Т.З.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 17 листопада 2010 року від імені ОСОБА_10 ОСОБА_2 з ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Петренко Т.З..

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 17 листопада 2010 року від імені ОСОБА_10 ОСОБА_2 з ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Петренко Т.З.

Витребувати у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_10 квартири АДРЕСА_1.

Витребувати у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/1184/2015

Унікальний номер 2-1859/11

Головуючий у першій інстанції ГапоновД.Ю.

Доповідач Левенець Б.Б.