Провадження по справі № 2/752/1457/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року м.Київ

Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого-судді Сальникової Н.М.,

секретарів Коркіної М.М., Олійник А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій формі та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду з позовом до ОСОБА_2про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю та стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій формі у сумі 2500 грн 00к., зазначивши про те, що від зареєстрованого шлюбу вона і відповідач мають малолітню дитину, проживають разом у квартирі АДРЕСА_1, в період спільного їх проживання, до вересня 2014 рокувідповідач витрачав на утримання дитини 3000 грн 00к. іна даний момент припинив надавати матеріальну допомогу на сім'ю і утримання дитини.

Ухвалою суду від 12.01.2015 року позов ОСОБА_1 об'єднано для спільного розгляду в одне провадження із позовом ОСОБА_2про визначення місця проживання дитини /а.с.31/.

ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду із позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батько, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_1 зробила вибір між сімейними цінностями і особистими бажаннями, і така її поведінка може зашкодити розвиткові малолітнього сина /а.с.37-38/.

Протокольною ухвалою суду від 12.01.2015 року до участі по справі залучено Службу у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, від якої надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали заявлений позов та відповідно заперечуючи щодо позову ОСОБА_2, позивач вказала на факт проживання разом з відповідачем і малолітньою дитиною за однією адресою, а саме у квартирі АДРЕСА_1, підтвердила про прийняття участі відповідача у матеріальному забезпеченні сім'ї і утриманні дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав заявлений позов та відповідно заперечив щодо задоволення позову ОСОБА_1, підтвердив факт проживання разом з відповідачем (позивачем за первісним) і малолітньою дитиною за однією адресою, а саме у квартирі АДРЕСА_1, та ствердив про прийняття участі в утриманні дитини, її вихованні і розвитку протягом усього часу.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянув надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1, як і позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що позивач та відповідач спільно проживають в житловому приміщенні, мають взаємні права і обов'язки, які беззаперечно притаманні подружжю. Вказана обставина в силу ч.1 ст.61 ЦПК доказуванню не підлягає. Понад те, факт сумісного проживання сторін по справі підтверджується і висновками Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації №100-5841 від 13.05.2015 року /а.с.92-93/.

Одним з складових предмету доказування в даній справі є і участь відповідача в утриманні неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки завданням цивільного судочинства є саме справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Так, позивач, надаючи пояснення в судовому засіданні підтвердила, що відповідач жодним чином не ухиляється від утримання дитини, а навпроти - всіляко допомагає як морально, так і матеріально виховувати та піклуватись за неповнолітнім. Тобто, фактично позивачем визнано виконання батьком конституційного обов'язку щодо утримання власної дитини.

За встановлених фактичних обставин справи, беручи до уваги надані сторонами докази, на думку суду звернення позивача з цивільним позовом щодо необхідності встановлення місця проживання дитини є безпідставним, оскільки відсутній будь-який спір з цього приводу. Не переконливими та взаємовиключаючими доводи позивача є і в частині начебто самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов'язків щодо утримання дитини.

Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а інших належних та допустимих доказів, незважаючи на виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, надано не було, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з підстав недоведеності наявності спору та порушенні прав позивача. З аналогічних підстав й не підлягає задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, керуючись ст.ст. 3, 10, 59, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій формі.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.М. Сальникова