Провадження № 2-н/761/1086/2015
У Х В А Л А

29 жовтня 2015 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Рибак М.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс" про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за утримання та прибудинкової території, паркінгу та спожиті житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року заявник Товариство з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс" звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за утримання та прибудинкової території, паркінгу та спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.97 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною першою статті 109 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим, лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Розглянувши матеріали заяви та документи, долучені до матеріалів заяви про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за утримання та прибудинкової території, паркінгу та спожиті житлово-комунальні послуги, вбачається, що заявником пропущено строк позовної давності, оскільки ТОВ "Житло-Сервіс" заявлено вимогу про стягнення із боржника заборгованості за утримання та прибудинкової території, паркінгу та спожиті житлово-комунальні послуги, в тому числі заборгованості, починаючи з серпня 2011 року.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, заявник звернувся до суду із вимогою про стягнення з боржника грошових коштів за період більший, ніж встановлено ст. 257 ЦК України.

За змістом частини 2 статті 101 Цивільного процесуального кодексу України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Таким чином, вважаю за необхідне відмовити у прийнятті заяви.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 97, 100, 101, 109 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс" про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за утримання та прибудинкової території, паркінгу та спожиті житлово-комунальні послуги.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: М.А.Рибак