Номер провадження: 22-ц/785/6566/15
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5, Одеська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах», Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту та запису про реєстрацію державного акту на право власності,-

встановила:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати незаконним рішення ОМР від 06.03.2006 року № 5517-ІV про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0803 га, розташованої по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 09.06.2006 року, зареєстрований за № НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_4; скасувати запис про реєстрацію державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0803 га, розташованої по АДРЕСА_1, виданий 09.06.2006 року на ім'я ОСОБА_4.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить 8/9 частин житлового будинку АДРЕСА_2, а 1/9 вказаного будинку належить ОСОБА_5.

Рішенням Одеської міської ради № 5517-IV від 06.03.2006 року передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0803 га по АДРЕСА_1. Позивач посилається на те, що рішенням № 5517-IV від 06.03.2006 року Одеська міська рада фактично змінила форму власності співвласників будинку № 24 зі спільної часткової власності на приватну часткову власність, оскільки узгодження меж земельної ділянки НОМЕР_3 без згоди позивача порушує його права в реалізації рішення Одеської міської ради від 25.06.2014 року № 4820- IV.

У зв'язку із зазначеним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог в обраному варіанті способу захисту прав.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.08.1968 року ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 8/9 частин житлового будинку АДРЕСА_2 на виділеній земельній ділянці, загальною площею 770 кв.м. під забудову володіння, а 1/9 частина домоволодіння належить ОСОБА_5.

Рішенням Одеської міської ради № 4820- IV від 25.06.2014 року надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.4).

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_3 було надано до суду договір про право забудови 09.01.1939 року (а.с.18-21); рішення про скасування рішення виконкому Київської райради № 950 від 19.11.1982 року (а.с.22); ухвалу Одеського обласного суду від 03.08.1983 року (а.с.23); довідку Державного архіву Одеської області № М-856 від 25.06.2009 року (а.с.24); висновок № 6107 судової будівельно-технічної експертизи від 25.11.2010 року, в якій зазначено про неможливість розподілу житлового будинку відповідно до ідеальних часток8/9 та 1/9 (а.с.54-71).

Представником відповідачки ОСОБА_4 на спростування доводів позивача були надані слідуючи письмові докази: технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, здійснену у 2005 році ІТЦ «Аргумент» (а.с.85-130), рішення Одеської міської ради № 5517-IV від 06.03.2006 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, передання безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0803 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель із земель, раніше наданих у користування (а.с.131); державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0803 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, серії НОМЕР_1 (а.с.132).

Із зазначених документів, що були надані як позивачем, так і відповідачкою вбачається, що ОСОБА_3 не є суміжним землекористувачем із ОСОБА_4.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності порушень порядку оформлення правовстановлюючої документації ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0803 га за адресою: АДРЕСА_1.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Посилання ОСОБА_3 на незаконність рішення Одеської міської ради № 5517-IV від 06.03.2006 року, яким передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку, оскільки при його прийнятті, нібито, була змінена форма власності співвласників будинку АДРЕСА_2, колегія суддів до уваги не приймає, так як рішення не містить жодних вказівок щодо визначення форми власності співвласників будинку АДРЕСА_2. Крім того, зазначене рішення стосується правового статусу земельної ділянки, а не будинку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_3 не доведено факту порушення його прав як відповідачкою ОСОБА_4, так і рішенням Одеської міської ради № 5517-IV від 06.03.2006 року, яке є законним та ніяким чином не порушує прав позивача.

Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 не доведено яким чином рішення Одеської міської ради № 5517-IV від 06.03.2006 року перешкоджає позивачу отримати державний акт на право власності на землю.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач ОСОБА_3 не вірно обрав спосіб захисту своїх прав, тому суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Крім того, позивачем взагалі не доведено факту порушення його прав відповідачами.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши усі матеріали справи, ухвалив обґрунтоване, законне рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

В.І. Сватаненко