1Справа № 335/9176/15-ц 2-о/335/82/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Орджонікідзевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

07.09.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Орджонікідзевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Заявники просять суд встановити факт належності їх до болгарської національності, встановити, що рішення суду є підставою для внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_1, ОСОБА_2

Розглянувши подану заяву та додані до заяви документи суд приходить до наступного висновку.

Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови №5 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають правильно враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Згідно зі ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року (із змінами) "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" наголошує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В судовому порядку в силу норм ст. 256 ЦПК України не можуть бути встановлені факти належності до певної національності.

Зазначена позиція викладена в листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року. (Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення(витяг)(розділ юрисдикційність справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення п.4).У даному листі прямо зазначається, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо: 11) належності до певної національності.

Аналогічна позиція також викладена і в аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійсненою Верховним Судом України у 2012 році.

У силу п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Спосіб відновлення порушеного права, якщо воно мало місце, вирішується шляхом звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, а в разі відмови - оскарження її у судовому порядку.

В поданій до суду заяві заявники фактично просять встановити факт належності їх до болгарської національності.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення ,невизнання або оспорювання.

За ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ст. 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно ст. 24 Конституційї України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" Україна гарантує своїм громадянам незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, до яких належать групи громадян України, які не є українцями, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Тобто, національність є внутрішнє переконання особи, яка відносить себе до певної нації, держави або етнічної групи.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно вимог ст. 13 ЗУ «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські обєднання.

Ст. 15 ЗУ «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні і громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Враховуючи підстави поданої заяви в даному випадку право на індивідуальність, яке передбачене ст. 300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах національності «болгарка» не перешкоджає заявнику дотримуватися болгарських звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 року за № 1025 " про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану " не передбачено графу " національність дитини ".

Відповідно до вимог ч 1 ст 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових або майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, обговореному на засіданні Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України та надісланому до апеляційного суду для вжиття заходів щодо усунення недоліків при здійснення судочинства, наголошується на тому, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти належності до певної національності. Витяг із аналізу опубліковано в журналі «Вісник Верховного Суду України» та розміщено на офіційному сайті Верхового Суду України.

На підставі Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», зміна національності чинним законодавством не передбачена. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення таких фактів, як належність до певної національності.

Згідно із ч. 1 ст. 2, ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Відповідно до п.1.1, п.1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Відповідно до п.1.5 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5 заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами.

Порядок внесення змін в записи актів цивільного стану передбачений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-У1 та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану,їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 року, згідно з якими внесення змін у записи актів цивільного стану при наявності достатніх підстав і при відсутності спору між заінтересованими особами провадяться органами реєстрації актів цивільного стану. Відмова органів реєстрації актів цивільного стану виправити або змінити запис може бути оскаржена до суду. Відповідно до діючого законодавства оскарження відмови органів реєстрації актів цивільного стану виправити або змінити запис до суду проводиться у порядку адміністративного судочинства. Таким чином, законодавством визначений порядок внесення змін до актових записів та порядок оскарження відмови у внесенні таких змін, отже внесення змін до актового запису про народження не входить до компетенції суду, а є виключною компетенцією органів РАЦСУ.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991р. "Про порядок зміни громадянами України національності", і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Крім того, із змісту поданої заявниками заяви вбачається, що встановлення зазначеного факту потрібно заявникам для відновлення етнічного походження свого роду та відновлення їх справжньої національності. В заяві не зазначено та до неї не надано заявниками доказів, які б підтверджували, що встановлення факту їх національності породжує для заявників правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством.

За змістом положень Конституції України, Закону України «Про національні меншини в Україні» належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в актах реєстрації цивільного стану національності заявника та його предків "болгарами", не перешкоджає заявнику дотримуватися болгарських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе болгарами, виявляти почуття національного самоусвідомлення.

З огляду на викладене, враховуючи пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 року №15) та зазначені норми чинного законодавства і роз'яснення ВСУ з приводу розгляду справ даної категорії, суддя дійшов висновку, що оскільки законодавством передбачений інший позасудовий порядок установлення факту належності особи до певної національності та внесення змін про національність в актові записи шляхом внесення змін до актового запису заявників, за наведених у заяві підстав, встановлення вказаного факту, не передбачають настання певних юридичних наслідків, то це питання не підлягає розгляду в суді в порядку окремого провадження, а відтак у порядку цивільного судочинства.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, факт належності особи до певної національності не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Крім того відповідно до Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року, (який набрав законної сили 01.11.2011 року), а саме ст. 7 ч. 1, п. 3 сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 122 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у відкритті провадження в справі в порядку окремого провадження за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Орджонікідзевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції

Повернути ОСОБА_1, іпн НОМЕР_1, АДРЕСА_1 сплачений 03.09 2015 року згідно квитанції № 234 судовий збір у розмірі 243,60 (двісті сорок три грн.60 коп) гривень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.В. Апаллонова