У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Василевича В.С.

суддів: Малько О.С., Оніпко О.В.

при секретарі Шептицькій С.С.

з участю позивачки ОСОБА_1 та її представника

ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2, на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення незаконності набуття права власності, визнання набувачем за договором купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання права власності на квартиру,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 липня 2015 року у задоволенні позову в даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд дійшов неправильного висновку про обов»язковість укладення договору комісії у письмовій формі, оскільки главою 69 ЦК України, якою регулюються відносини у цій сфері цього не передбачено.

А посилання в рішенні на те, що ціна договору комісії перевищувала більше двадцяти разів неоподаткованих доходів громадян є лише припущенням, а не встановленою обставиною.

Судом першої інстанції не враховано, що договір купівлі-продажу ОСОБА_3 уклала на виконання договору комісії і тому набувачем майна по ньому повинна була виступати ОСОБА_1, тобто договір купівлі-продажу фактично укладений на користь третьої особи.

Просить рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 липня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач вказує, що факт укладення між сторонами договору комісії не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Вказує, що квартира придбана за власні кошти, та належить відповідачу на праві власності.

Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи позивачки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 17 травня 2006 року ОСОБА_5 як продавець, та ОСОБА_3 як покупець уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за яким ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3 вказану квартиру. У договорі зазначено про виникнення права власності на це майно у покупця з моменту державної реєстрації цього договору. Договір посвідчено приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16623044 від 12.11.07 р., виданого КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації», а також інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 28768255 від 29.10.14 р., виданої реєстраційною службою Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, судом встановлено, що з 12.11.07 р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу ВСТ № 567975.

Для придбання квартири відповідачка ОСОБА_3 отримала кредит в банківській установі.

Так, 17 травня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № Ф1-06/40073-10, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 23000 доларів США під 11,5 % річних на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Як вбачається з договору, кредитні ресурси отримані позичальником для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1. З даного договору вбачається також, що забезпеченням виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором є застава нерухомості (іпотека), а додатковим забезпеченням- порука ОСОБА_6 Саме з них на вимогу банку за рішенням суду від 20 квітня 2010 року на погашення кредитної заборгованості було стягнуто солідарно 206 609 грн. ( а.с.166-167).

21.05.10 р. між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 укладено та посвідчено ЖЕД-2 договір № 209 про найм кімнати у державному або власному будинку за адресою: м. Кузнецовськ, м-н. Булівельників, 14/2, кВ. 15, за умовами якого ОСОБА_3 здала в найм позивачу приміщення вищезазначеної квартири з 21.05.10 р. без обмеження кінцевим строком, а ОСОБА_1 зобовязалась звільнити жилу площу на вимогу наймодавця протягом 30-денного строку.

За договором № 18 від 25.08.11 р., посвідченим ЖЕД-2, вищезазначену квартиру на таких самих умовах ОСОБА_3 здала в найм ОСОБА_7 з 25.08.11 р. без обмеження кінцевим строком.

Відповідно до ст.1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Із змісту вищезазначеної норми вбачається, що договір комісії є двостороннім оплатним договором.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту укладення ОСОБА_1 з ОСОБА_3 у 2005 році договору комісії, за умовами якого остання зобов'язувалася придбати для позивача обумовлену квартиру в м. Кузнецовськ.

Статтею 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст.208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права не заслуговують на увагу.

Суд правильно послався в рішенні на ст.208 ЦК України, ч.3 якої передбачає, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі, крім випадків правочинів, передбачених частиною першою ст.206 цього Кодексу. А ст.206 передбачає, що в усній формі можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та /або державній реєстрації.

Системний аналіз норм, що містяться у Гл.69 ЦК України теж дають підстави вважати, що договір комісії має укладатись лише у письмовій формі. Це випливає із положень ст.1011 ЦК про оплатність договору, ст. 1012 про необхідність визначення строку, асортименту, ст. 1013 про комісійну плату ( комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії).

Згідно ст.1018 цього ж Кодексу майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Але з матеріалів справи не вбачається, що спірна квартира купувалась відповідачкою ОСОБА_3 саме за кошти чи виключно за кошти позивачки.

Враховуючи, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з набрання нею чинності.

Головуючий Василевич В.С.

Судді : Малько О.С.

Оніпко О.В.