АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц-796- 3050/2015 р. Головуючий в 1 інстанції- Мальченко О.В.
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Сірик Л.Є.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Київської міської державної адміністрації (Департамент земельних ресурсів), ТОВ «Геокон», 3-і особи: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та відновлення меж земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів. Посилалась на те , що позивач ОСОБА_2 разом з третіми особами ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_7 є співвласником Ѕ частини жилого будинку № 57-57-а з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 у рівних частках (тобто по 1/8 частині кожному) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.1988р., виданого Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області, реєстровий № 3651. Інша Ѕ частина цього ж будинку належить третій особі ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 30.01.2008 p., посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори .

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками (по Ѕ частині кожен) жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 12.09.1997 р. та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 18.09.1991 p., а також власниками земельної ділянки площею 0,1 га на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку від 26.03.2004 р.

Раніше земельною ділянкою, на якій розташовані жилі будинки позивача та третіх осіб користувалася їх прабаба, ОСОБА_10, після смерті якої будинки успадкували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Після смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно рішення Ватутінської районної ради народних депутатів м. Києва від 03.04.1989 р. № 282 вказаний вище жилий будинок був зареєстрований за подвійним номером "57-57а".

Мати третьої особи - ОСОБА_1 - ОСОБА_13, успадкувала 1/2 частину будинку 57-57а після смерті своєї свекрухи ОСОБА_11 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2) та свого чоловіка ОСОБА_14 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3) на підставі рішення Деснянсько районного суду м. Києва від 09.03.2006 р. Зазначений будинок ОСОБА_13 в подальшому подарувала третій особі - ОСОБА_1 згідно договору дарування від 30.01.2008 р.

ОСОБА_2 фактично мешкає у м. Ірпінь Київської області, про існування оскаржуваних актів вона дізналася лише у травні 2012 р. від чоловіка третьої особи ОСОБА_1 Виходячи з викладеного , позивач пропустила строк оскарження зазначених вище державних актів з поважних причин та заявляла відповідне клопотання в порядку ст. 73 ЦПК України щодо поновлення цього строку.

Позивач вважає, що вказані вище державні акти слід визнати недійсними за наявності наступних підстав.

Протягом тривалого часу , перелічені вище спадкодавці, а пізніше - позивач та треті особи користувалися прилеглою до їх будівель земельної ділянкою загальною площею 0,15 га та вносили плату за цю землю.

У 2000 р. позивач та треті особи звернулися до Київської міської Ради з заявою про передачу їм у приватну власність земельної ділянки, на якій розташовані вказані вище будинки. Рішенням Київської міської ради від 23.12.2003 р. № 324/1199 зі змінами, згідно з рішенням Київської міської Ради від 14.10.2010 р. № 149/4961 частина зазначеної земельної ділянки площею 0,1 га передана у приватну власність позивача та третіх осіб.

Проте державні акти на земельну ділянку позивачу та третім особам не видано, договір оренди на решту земельної ділянки, яка перебуває у їх фактичному користуванні (0,05 га) не укладено внаслідок чисельних земельних спорів з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Факт наявності земельної ділянки площею 0,15 га у користуванні позивача та третіх осіб підтверджується наданими позивачем доказами, судовим рішенням, технічною документацією , тощо .

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ № 9904 від 12.03.2009 р. загальна фактична площа земельних ділянок будинковолодінь №№ 55-55-а та 57-57-а становить 0, 3081 га, якою спільно користувалися згідно усної домовленості, починаючи з 1948 року, родичі позивача, третіх осіб та відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Однак позивач та треті особи згідно вказаному вище експертному висновку фактично користуються земельною ділянкою загальною площею 0, 1423 га ,що на 0,0077 га менше розміру земельної ділянки, у той час як відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користуються земельною ділянкою загальною площею 0,1665, що на 0,0065 га більше розміру їх земельної ділянки.

Посилаючись на норми ст.ст. 120, 141 , 152 ЗК України позивач у позовній заяві зазначив про те , що у порушення вимог вищезазначених норм право позивача та третіх осіб на спільне користування земельною ділянкою загальною площею 0.15 га. не було припинено належним чином, оскільки вони добровільно від спірної земельної ділянки не відмовлялися, земельна ділянка у них належним чином не вилучалася, інші умови закону, які б могли бути підставою для припинення права користування земельною ділянкою ними порушені не були.

Також при виготовленні технічної документації на оспорювані державні акти відповідачами були допущені чисельні порушення чинного на той час порядку оформлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку, зокрема, ст. ст. 107, 193,195,196, 198 ЗК України, ст.ст. 1, 28, 56 Закону України "Про землеустрій", ст.ст. 1,3,10,16 Закону України "Про топографічно-геодезичну і картографічну діяльність", п.п. 1,3,5 -7 постанови КМУ від 12.01.1993 p.. № 15 "Про порядок ведення державного земельного кадастру", п.п. 1.13, 2.1-2.4, 2.6 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів па право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджених наказом Держкомзему України від 04.05.1999 р. № 43, Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000,1:200,1:1000 та 1:500, затвердженої наказом ГУГКК при КМУ від 09.04.1998 р. № 56, Положення про порядок встановлення місцевих систем координат, затвердженого наказом Мінекології України від 03.07. 2001 р. № 245 та інших нормативних документів.

Зокрема, відповідачами не були належним чином погоджені межі землекористування з суміжними землекористувачами у акті встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 01.03.2003 р.; у самому акті допущені фальсифікації, зокрема, підписи, від імені позивача та від імені ОСОБА_11 підроблені, а у самому акті зазначено, що "суміжними землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж землекористування не заявлено", хоча такого акту вони не підписували і ніхто його їм для погодження не надавав.

Виходячи з наведених у позовній заяві обставин позивачка просила:

1.Поновити як пропущений з поважних причин строк звернення до суду за захистом порушеного права.

2.Визнати недійсними державні акти серії КВ № № 149879,149880 від 26.03.2004 р. на право власності на земельну ділянку площею Ѕ від 0,1000 га по АДРЕСА_1, видані відповідно на ім"я ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

3.Відновити межі земельної ділянки АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1) з боку земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) шляхом встановлення меж у розмірах, якими фактично користувалися сторони до оформлення та видачі оспорюваних державних актів, тобто у межах, визначених технічною документацією з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою КП "Київський інститут земельних відносин" для земельної ділянки АДРЕСА_2.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування 1/2 частини жилого будинку від 13.01.2008 року третя особа ОСОБА_1 отримала в дар від ОСОБА_13 Ѕ частину житлового будинку під № 57-57- а з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться по вулиці АДРЕСА_2 (а.с 9 т. 1 ).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.1988 року, виданого Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської обл., реєстровий № 3651 позивач ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2) та треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_7 успадкували в рівних частках Ѕ частину жилого будинку № 57-57- а з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_2 (а.с.10т.1)

12.09.1997 року відповідач ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_16 успадкував Ѕ частину жилого будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 11 т. 1 ).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 18.09.1991 року ОСОБА_4 є власником Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі рішення Ватутінської районної ради народних депутатів № 282 від 03.04. 1989 року (а.с. 12 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2004 року на ім»я ОСОБА_4 видано державний акт на земельну ділянку № 149879 на підставі рішення Київської міської ради від 24.02.2000 року № 32-1/753, відповідно до якого остання є власником земельної ділянки площею Ѕ від 0,1000 га розташованої на АДРЕСА_1 (а.с. 16 т. 1 ).

26.03.2004 року на ім»я ОСОБА_3 видано державний акт № 149880 на земельну ділянку № 149879 на підставі рішення Київської міської ради від 24.02.2000 року № 32-1/753, відповідно до якого остання є власником земельної ділянки площею Ѕ від 0,1000 га розташованої на АДРЕСА_1 (а.с. 17 т. 1 ).

23.12.2003 року Київською міською радою прийнято рішення № 324/1199, відповідно до якого ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_2 передається земельна ділянка у спільну часткову власність по 1/8 від 0,1 га по вул. К.Маркса, 57-57-а у м. Києві (а.с. 19 т. 1). Відповідно до п. 42 рішення Київської міської ради від 14.10.2010 року № 149 / 4961 у додатку до рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року № 324/1199 у 166 позиції у 5 графі слова « ОСОБА_2» замінити словами «ОСОБА_1» (а.с. 21 т. 1 ).

17.06.2010 року Деснянським районним судом м. Києва постановлено рішення у справі № 2-19Y10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсними державних актів та визначення порядку користування земельними ділянками (а.с. 108-113 т. 1 ).

Відповідно до заявлених у вищезазначеній справі позовних вимог позивач просила визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідачі незаконно заволоділи частиною належної ОСОБА_1 та її матері земельної ділянки, незаконно провели приватизацію земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 та фактично володіють земельною ділянкою, яка є більше належної їм площі .

РішеннямиДеснянського районного суду у м. Києві встановлено, що оспорювані державні акти були видані відповідно до вимог діючого законодавства.

13.09.2012 року Деснянським районним судом м. Києва постановлено рішення у справі № 2-1286/2 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_2, 3-я особа Управління земельних ресурсів КМДА про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення межі і стану земельної ділянки та знесення самовільно зведеної господарської капітальної споруди. Заперечуючи проти позовних вимог, представники відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_8 пояснили, що дійсно на земельній ділянці позивачів зведена ними господарська споруда, але зазначену ділянку відповідачі вважають спірною, акт Головного управління земельних ресурсів КМДА щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства вважають таким, що не відповідає встановленим обставинам справи .

Рішенням суду від 13.09.2012 р. позовні вимоги задоволено (а.с. 233- 235 т.1)

Визнання акту недійсним може бути наслідком скасування розпорядження , на підставі якого державний акт видано .

З матеріалів справи вбачається , що з відповідними заявами до органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органів місцевого самоврядування особисто позивач , яка зазначає про порушення свого права, не зверталась та рішення Київської міської ради від 24.02.2000 року № 32-1/753 на підставі якого відповідачі отримали оспорювані акти на право власності на земельну ділянку не скасовано .

Враховуючи вищевикладене суд мав підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді