АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Мальченко О.В.
№ 22-ц/796/9254/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі:

головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 430 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення, суд залишив поза увагою факт наявності у дитини проблем зі здоров'ям, що потребує додаткових витрат. Суд не врахував загальновідомі факти, об'єктивні обставини, які не потребують доказування та мають значення для об'єктивного та неупередженого розгляду, такі як інфляція, зростання цін на продукти, товари першої необхідності та інші товари, а також те, що дитина в цьому році йде до школи, що збільшить витрати на одяг, взуття та розвиток. Крім того, суд не прийняв до уваги її клопотання про витребування доказів щодо неофіційного доходу відповідача. Дані декларації про доходи відповідача не відповідають дійсності. Суд також дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні її вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17 жовтня 2007 року по 10 грудня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 6, 7).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття (а. с. 31).

19 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини з 2000 грн. до 4000 грн. щомісячно. Також просила стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на розвиток та навчання сина у розмірі 1000 грн. щомісячно, а також 1750 грн. одноразово понесені витрати на придбання художнього та музичного інвентарю.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Суд стягнув з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача понесені додаткові витрати на сина у розмірі 1 430 грн. В іншій частині позовних вимог судом відмовлено.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Позивачем ОСОБА_2 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту значного покращенням матеріального становища ОСОБА_1 або значного погіршення власного матеріального становища.

За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року.

Саме по собі зростання цін на товари та послуги не може бути підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_2 на те, що відповідач приховує свій неофіційний дохід, а дані декларацій про доходи відповідача не відповідають дійсності. Зазначені позивачем обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів згідно з ст. 192 СК України.

Врахувавши призначення лікаря-ортопеда, суд першої інстанції частково задовольнив вимоги ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на придбання ортопедичного взуття та устілок для дитини в сумі 1 430 грн. При цьому суд законно та обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_2 про щомісячне стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в сумі 1000 грн. Позивачем не доведено, що визначені витрати викликані особливими обставинами. Необхідність стягнення наперед визначених позивачем витрат не обґрунтовано належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 уклала договір про захист і представництво у цивільній справі з адвокатом Захаровим П.С. Відповідно до даного договору адвокат Захаров П.С. приймав участь у судовому засіданні 30 квітня 2015 року.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

ОСОБА_2 не було надано суду розрахунку витрат на правову допомогу. Врахувавши роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу.

Наданий ОСОБА_2 витяг про поповнення карткового рахунку в терміналі самообслуговування не є достатньою підставою вважати здійснений переказ оплатою за укладеним з адвокатом Захаровим П.С. договором. Даний витяг не містить призначення платежу, що унеможливлює з'ясування підстав проведення даного переказу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді