Справа № 2-810/11
Номер провадження №2/351/28/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Боднарука М.В.,

при секретарі Лакуста М.З.,

за участі:

позивача/відповідача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

відповідачів/позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним і визнання права власності на будинковолодіння, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, яким просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

В свою чергу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до суду зустрічний позов, яким просять визнати за кожною з них право власності по 1/2 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, мотивуючи тим, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, як голові господарства, ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, та позивачу належало по 1/3 частині будинковолодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1, суспільна група господарства відносилась до «колгоспного двору», в якому станом на 15.04.1991 року були зареєстровані вищевказані особи, а отжеправо власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не-втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

ОСОБА_1 фактично проживав у спірному будинковолодінні з 1985 року, та разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вели спільне господарство, а тому він набув права спільної часткової власності у колгоспному дворі.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, та її дочка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3, хоча і були зареєстровані в даному господарстві, але фактично ніколи не проживали і не проживають по даний час. Окрім того, ОСОБА_3 була зареєстрована у спірному будинковолодінні тільки у 1989 році, а колгоспні двори припинили своє існування 01.07.1990 року, а тому вона не могла набути частки у колгоспному дворі.

Після смерті ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, відкрилася спадщина, яка складалася із належної їй 1/3 частини спірного будинковолодіння, спадкоємцем першої черги за законом належного їй майна став її чоловік, ОСОБА_10, який на час смерті спадкодавиці постійно проживав з нею, і подав до Першої Снятинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином, ОСОБА_10 став власником 2/3 частин спірного будинковолодіння.

Внаслідок смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина, яка складалася із належних йому 2/3 частин спірного будинковолодіння. Після його смерті спадкоємцем за заповітом, посвідченим 12.09.2009 року секретарем виконкому Рудниківської сільської ради, став ОСОБА_1. В шестимісячний строк він подав до Першої Снятинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину.Отже ОСОБА_1 став власником цілого будинковолодіння.

Однак у зв'язку з тим, що свідоцтво про право власності видане на ОСОБА_10 як голову колгоспного двору, часткаОСОБА_1 не виділена, а також він не може оформити спадщину, а тому просить суд визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні свої виоги підтримували, мотивуючи тим, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору, ОСОБА_10, як голові двору, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_11, як члену двору, що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належало по 1/4 частині будинковолодіння, за адресою АДРЕСА_1, оскільки останні та померлі були зареєстровані та проживали разом в даному будинковолодінні, станом на 15. 04.1991 року і даний двір відносився до суспільної групи - «колгоспний двір», таким чином вони набули права спільної часткової власності у колгоспному дворі.Оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 померли, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями померлих, і тому їм належить по 1/2 частині будинковолодіння та господарських споруд.

Також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказують, що ОСОБА_1, ніколи не був зареєстрованим і тим більше станом на 15.04.1991 року не проживав в даному господарстві і ніколи не був членом даного колгоспного двору, а тому він не може претендувати на частку в даному господарстві, а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять суд відмовити в його позові, а право власності на житловий будинок з відповідною частиноюгосподарських будівель по АДРЕСА_1визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4по 1/2 частині.

Також ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять суд визнати заповіт ОСОБА_10, яким він усе своє майно заповів ОСОБА_1 недійсним, оскільки вважають, що заповіт не відповідає чинному законодавству, складання даного заповіту не відповідає внутрішній волі ОСОБА_10, оскількивін ще при житті зазначав, що все майно, яке йому належало і де 6 воно не було та з чого би воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме і на що він за законом має право, він хотів залишитиОСОБА_3 і ОСОБА_4, також вони вказують, що підпис на заповіті значно відрізняється від дійсного підпису спадкодавця.

ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали у повному обсязі, просили цей позов задоволити, та вказали, що заперечують проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і просять у зустрічному позові відмовити.

Суд заслухавши сторін і свдіків та дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 слід задоволити, а у зустрічному позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відмовити. До такого висновку суд приходить по слідуючих міркуваннях:

- із показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в колгоспному дворі по АДРЕСА_1не проживали, а ОСОБА_1 фактично проживав у спірному будинковолодінні з 1985 року, та разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вели спільне господарство;

- із показів ОСОБА_1 та свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14 слідує, що ОСОБА_1 фактично проживав у спірному будинковолодінні з 1985 року, та разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вели спільне господарство, а отже набув право власності на 1/3 частини колгоспного двору, а після смерті ОСОБА_10, згідно заповіту успадкував і належні останньому 2/3 частки у колгоспному дворі по АДРЕСА_1;

- із повідомлення Начальника Снятинського РВУ МВС підполковника міліції ОСОБА_15 №7333 від 17.09.2014 р. (а.с. 75) та витягу з кримінального провадження за заявою ОСОБА_16 (а.с. 79) слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_12 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2., а тому відповідно не зареєстровані і не проживають у спірному будинковолодінні по АДРЕСА_1;

- із довідки Рудниківської сільської ради №597 від 21.09.2011 р. (а.с. 8), яка згідно постанови Слідчого СВ Снятинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області старшого лейтенанта міліції Балкового М.І. від 23.01.2015 р. (а.с. 190) вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживав у спірному будинковолодінні з 1985 року, та разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вели спільне господарство, а тому він набув права спільної часткової власності у колгоспному дворі.

У ході судового розгляду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 змінили свою думку та під впливом показів свідків визнали позов ОСОБА_1 та відмовилися від своїх позовних вимог.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

На підставі ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч. 3 ст. 1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на викладене та враховуючи покази свдіків і те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися від своїх позовних вимог і визнали позов ОСОБА_1 суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1223, 1233, 1268 ЦК України, ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

У зустрічному позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та про визнання права власності на будинковолодіння відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Снятинський районний суд. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис

Голова Снятинського районного суду Боднарук М.В.