Номер провадження: 22-ц/785/1062/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1Й
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараша А.А.

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності на житло та відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2013 року, -

встановила:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22.11.2007 року звернулися до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4, уточнивши його в подальшому, посилаються на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1.

У 2003 році ними здійснено капітальний ремонт вказаної квартири за 90 000 грн., після чого фірма-підрядника взяла на себе гарантійні обовязки щодо відновлення квартири, строком на 5 років.

Відповідач є власником квартири №110 в даному будинку.

В 2006 році ним проведено реконструкцію своєї квартири, без належного дозволу та проектно-дозвільної документації, в результаті чого належній їм квартирі спричинено технічні ушкодження та ними втрачено право на гарантійний ремонт своєї квартири.

Такі дії відповідача, як вважають позивачі спричинили їм майнові збитки та моральну шкоду, у зв»язку з чим відповідач має за власний рахунок поновити становище, яке існувало до початку реконструкції його квартири.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, 17.12.2014 року надали до суду апеляційну скаргу про його скасування та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, заперечення на доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на недоведеність причинного зв'язку між реконструкцією квартири відповідача та пошкодженням квартири позивачів, та недоліки не є аварійними.

Колегія суддів не погоджується з думкою суду першої інстанції в цій частині та вважає її помилковою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1.

Відповідач є власником квартири №110 в даному будинку та в 2006 році ним проведено реконструкцію своєї квартири.

Відповідно до висновку про технічний стан квартири АДРЕСА_2, проведеної центром НТТМ по архітектурі та будівництву Південного відділення при Одеській державній академії будівництва та архітектури академії будівництва України від 30.07.2006 року /т.1 а.с.12-46/, поява та розвиток /навіть за період огляду квартири/ похилої наскрізної кутової тріщини в зоні біля дверного отвору спальні в перетинаючій поперечній стіні викликано демонтажем аналогічно розташованої перетинаючої стіни на першому поверсі в квартирі № 110 /т.1 а.с.20/.

Після демонтажу перегородки відбулося збільшення прогину несучої монолітної залізобетонної балки, що призвело до появи деформацій перетинаючої стіни в квартирі другого поверху № 111 і до появи в ній тріщини /т.1 а.с.12-46/.

Висновок наведеної судової експертизи сумнівів не викликають, оскільки остання виконана фахівцями з достатнім досвідом і кваліфікацією експертів на підставі усіх наданих матеріалів справи.

При цьому, колегія суддів ставиться критично до висновку експерта №10327 від 22.07.2013 року, відповідно до якого відсутній причинний зв»язок між пошкодженням квартири позивачів та виконаною відповідачем реконструкцією /т.1 а.с.229-252/.

Як вбачається з матеріалів справи, реконструкція квартири відповідачем проведена самочинно, без будь-яких дозвільних на те документів.

І, хоча, як зазначає експерт, пошкодження квартири не є аварійними, однак потребують ремонту, з чого і вбачається, на думку колегії суддів, причинно-наслідковий звязок між реконструкцією квартири №110 та ушкодженнями квартири №111.

Таким чином, оскільки висновок експерта №10327 від 22.07.2013 року містить в собі протиріччя, він не може бути взятий колегією суддів за основу при вирішенні зазначеного спору.

Колегія суддів не може погодитись з думкою суду першої інстанції, який вважав недоведеним причинний зв'язок між реконструкцією квартири відповідача та пошкодженням квартири позивачів та вважає її помилковою та навпаки вважає доведеними пояснення позивачів, що реконструкція вкрай негативно вплинула на технічний стан їх квартири.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Положеннями ст. ст. 57, 64 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які обґрунтування розміру завданих позивачам збитків.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачами надані належні та допустимі письмові докази спричинення майнової шкоди, але ними не обґрунтовано розмір цієї шкоди, у зв»язку з чим, в цій частині, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди, оскільки матеріалами справи доведено причинний зв'язок між існуючими пошкодженнями майна позивачів та протиправною поведінкою відповідача, є всі підстави для задоволення їх позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з посиланням позивачів на те, що протиправна поведінка відповідача порушила їх нормальні життєві звязки, та звичайний ритм життя, що призвело до їх душевних страждань та погіршення стану здоровя та вважає необхідним, з урахуванням вищевикладеного, стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди у розмірі по 5 000 грн. кожному, що буде відповідати вимогам розумності, виваженості та справедливості /ст. 23 ЦК України/.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 121,8 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2013 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності на житло та відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. кожному.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_5