У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Четверта львівська державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 листопада 2008 року, видане Четвертою львівською держаною нотаріальною конторою ОСОБА_2, і свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 листопада 2008 року, видане Четвертою львівською держаною нотаріальною конторою ОСОБА_3 в частині права власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1, яка є його обов'язковою часткою у спадщині та визнання за ним права власності на 1/8 частку цього житлового будинку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 1968 року його дружині ОСОБА_4 належала ј частка житлового будинку АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина померла, після якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 та грошові вклади. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що його дружина заповіла належну їй частку житлового будинку відповідачам, одночасно поклавши на них обов'язок надати йому право проживання та користування цією часткою будинку. 11 лютого 2010 року він отримав свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади, сума яких становить 12 133,87 грн. Оскільки за ч. 1 ст. 1241 ЦК України він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, тому йому як непрацездатному вдівцеві належить обов'язкова частка у спадщині, розмір якої становить Ѕ частину від спадкової маси. З огляду на зазначене, просив про задоволення позову.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що успадковані позивачем грошові кошти перевищують половину вартості спадкової маси, тому правових підстав для визнання оскаржуваних свідоцтв недійсними немає, оскільки відсутнє порушення права позивача на обов'язкову частку у спадщині.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук