РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015 року Провадження №2/425/963/15

Справа №425/2135/15-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Варикаши М.Л.,

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

08 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача особою, що втратила право користування квартирою № 40 по проспекту Кірова, будинок 16-А в місті Рубіжне. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником зазначеної квартири, з 2006 року в квартирі була зареєстрована як член сімї його дружина ОСОБА_2, з якою він розірвав шлюб у травні 2014 року. З квітня 2014 року ОСОБА_2 в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, весь цей час вона фактично проживає за іншою адресою, де винаймає квартиру. Відповідач добровільно не знялася з реєстраційного обліку, реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує його права як власника квартири, оскільки він має намір продати квартиру та реєстрація відповідача перешкоджає цьому, тому позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримує свій позов, просить його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позову, просить відмовити в його задоволенні, надала пояснення, що вона не збирається проживати в квартирі позивача, але їй потрібна реєстрація місця проживання, оскільки без реєстрації вона не зможе влаштуватися на роботу, оформити державну допомогу, звернутися до поліклініки. Відповідач перебуває на обліку у Центрі зайнятості, та якщо вона «випишеться» з квартири, її знімуть з обліку. 15.09.2015 року відповідач надала письмові заперечення, згідно з якими вона 31.10.2006 року була зареєстрована у квартирі відповідача як член сімї, твердження позивача, що вона більше року не проживає у цій квартирі не відповідає дійсності, оскільки позивач створює їй з спільною дочкою перешкоди в проживанні в його квартирі, тобто позивач фактично виселив відповідача з дитиною з квартири без законних підстав, в звязку з чим відповідач з дитиною змушена була винайняти квартиру АДРЕСА_1, в якій на час розгляду справи й проживає. Не погоджується відповідач з твердженням позивача про те, що вона не сплачує комунальні послуги за квартиру, оскільки до моменту її виселення вона сплачувала комунальні послуги та після переїзду неодноразово пропонувала позивачу надати розрахункові книжки для оплати, проте він їй відмовив (а.с. 39-41).

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу ОСОБА_4 20.01.2003 року за реєстром № 594, право власності позивача зареєстровано 02.04.2003 року (а.с. 6-7).

Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради № 2228 від 16.06.2015 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована з 31.10.2006 року ОСОБА_2 як колишня дружина (а.с. 11).

Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради від 10.08.2015 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована з 31.10.2006 року ОСОБА_2 як член сімї, власник квартири не зареєстрований (а.с. 42).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 19.05.2014 року по цивільній справі № 425/1237/14-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 30.05.2014 року (а.с. 10).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала показання, що вона є сусідкою ОСОБА_3, вони проживають в одному підїзді в будинку № 16-А по проспекту Кірова в місті Рубіжне, знає, що позивач та відповідач були подружжям, вони проживали в квартирі відповідача з їх дочкою, свідок дізналася, що позивач та відповідач розірвали шлюб та останні півтора-два роки відповідача не бачила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала показання, що вона є хрещеною матірю дочки позивача та відповідача, знає сторони близько 10 років. Сторони розірвали шлюб десь півтори роки тому, приблизно з липня 2014 року проживають окремо: позивач проживає в квартирі по проспекту Кірова, відповідач в іншій квартирі у знайомих, точна адреса свідку не відома. Свідку відомо, що відповідач з дочкою поїхала до Криму та наприкінці липня 2014 повернулася та не змогла потрапити в квартиру, оскільки позивач змінив там замки. Також, свідку відомо, що коли позивач проживала у квартирі, вона сплачувала за комунальні послуги.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала показання, що знає сторін, відповідач є хрещеною матірю дитини свідка. Свідку відомо, що сторони перебували в шлюбі до весни 2014 року, на даний час сторони майже не спілкуються, проживають окремо, відповідач не має можливості потрапити в квартиру, квартира належить позивачеві.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач, проживаючи у ІНФОРМАЦІЯ_1, є зареєстрованим в іншій квартирі, частка в якій йому належить за адресою: АДРЕСА_3, разом з позивачем за цією адресою зареєстрована спільна неповнолітня дочка сторін ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, дані обставини визнаються сторонами у справі.

В судовому засіданні позивач надав пояснення, що відповідач з квітня 2014 року не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач виїхала разом з їх спільною дочкою, дані обставини підтверджуються також показаннями свідків.

В судовому засіданні відповідач надала пояснення, що вона у квітні 2014 року виїхала з квартири разом з дочкою та поїхала до Криму, у травні 2014 року вона розірвала шлюб з позивачем, потім у липні 2014 року вона повернулася до міста Рубіжне, ці обставини також узгоджуються з показаннями свідків.

Також, відповідач пояснила, що потрапити у квартиру не змогла з причини того, що відповідач змінив замки, тому з липня 2014 року по час розгляду справи у суді відповідач проживає у квартирі знайомих, що також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача можу бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідач є колишньою дружиною позивача, тобто є колишнім членом сімї.

Доказів існування будь-яких домовленостей між позивачем, як власником житла, та відповідачем, як колишнім членом сімї, стосовно користування квартирою сторонами до справи не надано, також сторонами не надано доказів укладення угоди між власником квартира и колишнім членом сімї про безоплатне користування жилим приміщенням або доказів сплати відповідачем за комунальні послуги.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач змінив замки та умисно перешкоджає їй та спільній малолітній дочці проживати в його квартирі та показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про це, виходячи з такого.

В судовому засіданні відповідач визнала, що за власним бажанням виїхала з квартири у квітні 2014 року разом з дочкою та поїхала до Автономної Республіки Крим, після повернення у липні 2014 року відповідач не проживає в спірній квартирі, а проживає за іншою адресою у квартирі знайомих. Також, відповідач в судовому засіданні пояснила, що їй потрібна лише реєстрація в квартирі позивача, користуватися квартирою та проживати в ній вона не має наміру, комунальні послуги не сплачує.

До суду з позовом про вселення в квартиру або про усунення перешкод відповідач не зверталася, що підтвердила в судовому засіданні, також не вчиняла спроб вселитися в квартиру позивача.

Отже, суд приходить висновку, що з пояснень відповідача та показань свідків не вбачається поважність причин її відсутності в квартирі позивача з квітня 2014 року, оскільки вона за власним бажанням виїхала з квартири, з липня 2014 року проживає в іншій квартирі, наміру користуватися квартирою та проживати в ній не має, комунальні послуги не сплачує, доказів спроби вселитися в квартиру та проживати там відповідач суду не надала, навпаки заявила, що зацікавлена лише в збереженні реєстрації в квартирі, намірів проживати в квартирі вона не має, що свідчить, на думку суду, про відсутність перешкод з боку позивача відповідачу в користуванні квартирою.

Доводи відповідача про те, що позивач змінив замки та це є перешкодою для її проживання в квартирі, не приймаються судом, оскільки одночасно позивач заявила про те, що не має наміру мешкати в спірній квартирі та не намагалася вселитися в квартиру.

Таким чином, суд приходить висновку, що відповідач більше року за власним бажанням не проживає в квартирі позивача без поважних причин.

Стосовно того, що позивач створює перешкоди відповідачу разом з дитиною, в цій частині суд відхиляє доводи відповідача, оскільки сторони в судовому засіданні визнали, що їх спільна дитина зареєстрована в іншій квартирі позивача та проживає разом з відповідачем за домовленістю сторін, вільно приходить до позивача.

В ст. 156 ЖК України зазначено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сімї власника права користування займаним приміщенням.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, у ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житлом власника: відсутність без поважних причин понад один рік, за умови відсутності домовленості між нею і власником житла або законом.

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що визнання її особою, яка втратить право користування житлом є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання, що в свою чергу призведе до порушення її прав, а саме: вона не зможе влаштуватися на роботу та отримувати медичну допомогу, буде знята з обліку в центрі зайнятості, втратить право на державну допомогу, виходячи з такого:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, відсутність у відповідача реєстрації місця проживання не призведе до порушення чи звуження її прав, в тому числі й права на державну допомогу, медичне обслуговування, працевлаштування тощо.

За таких обставин, ураховуючи відсутність будь-яких домовленостей сторін та з огляду на те, що відповідач відсутня в квартирі позивача понад один рік без поважних причин, суд вважає, що позивач втратила право користування квартирою позивача, тому позов про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 40 по проспекту Кірова, будинок 16-А в місті Рубіжне підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

В звязку з задоволенням позову, відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування квартирою № 40 (сорок) по проспекту Кірова. Будинок 16-А в місті Рубіжне Луганської області.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: Луганська область. АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5) судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова