ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/289/15-ц
Провадження №2/636/489/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панаід І.В.,

за участі секретаря судового засідання - Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя, -

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просив розподілити спільно нажите з відповідачем майно: у власності відповідача залишити автомобіль марки ЗАЗ SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1, телевізор Panasonic, пральну машину LG, СВЧ піч LG, меблеву стінку «Юлія»; у власності позивача залишити ноутбук Aser, морозильну камеру Gorenie, пилосос Samsung, дзеркало, а також стягнути з відповідача грошову компенсацію у сумі 34 000,00 грн. В обґрунтування позову позивач послався на те, що вищевказане майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, у звязку з чим, вважав, що воно належить їм в рівних частках і просив здійснити розподіл майна в натурі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення відповідно до викладеного вище, просили позов задовольнити.

Відповідач до залу судового засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суд не повідомив, надав письмові заперечення на позов, які долучені до матеріалів справи (а.с.61-66).

Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність доказів придбання майна під час сумісного проживання сторін, відсутність вказаного майна на час розгляду справи у звязку з його відчуженням, фізичним знищенням, невідповідністю заявленої позивачем вартості майна його реальній цінності, належністю майна неповнолітній дитині сторін.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Факт перебування у шлюбі сторонами не заперечується. Як свідчать надані позивачем в судовому засіданні пояснення, шлюб з відповідачем було зареєстровано 13 жовтня 2001 року, а розірвано 19 січня 2015 року.

Під час перебування у шлюбі подружжям ОСОБА_2 було придбано автомобіль марки ЗАЗ SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується заявою позивача про надання згоди на укладення договору застави вказаного автомобіля (а.с.56), що також не заперечується відповідачем. Як свідчать матеріали справи, даний автомобіль було передано на комісію ОСОБА_2 відповідно до договору №322/14/231982 від 06 березня 2014 року з наступним продажем вказаного автомобіль гр.ОСОБА_3 З пункту 5 даного Договору вбачається, що Комітентом, тобто ОСОБА_2, оплата за транспортний засіб у сумі 30194,1грн. була отримана повністю до його підписання (а.с.65). Сторонами не заперечується, що на час укладення даного договору комісії шлюб між ними розірвано не було.

Відповідно до статті 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Доказів визнання недійсним вказаного договору комісії від 06.03.14р. суду не надано, а отже, з огляду на те, що вказаний договір було укладено під час шлюбу сторін, згідно приписів статті 65 СК України, вважається, що відповідач діяла за згодою позивача під час укладення даного договору і кошти, отримані від продажу даного автомобіля, були отримані у спільну власність позивача і відповідача. Посилання позивача на фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами з 24 лютого 2014 року, на що вказала в судовому засіданні й свідок ОСОБА_4, пояснюючи, що саме цього дня відповідач вивезла транспортним засобом речі з місця спільного проживання позивача й відповідача, не змінює правового статусу сторін, що були подружжям на час укладення даного договору комісії. Тому підстав включати до розподілу як спільно нажите майно автомобіль марки ЗАЗ SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд не вбачає, оскільки даний автомобіль вибув із власності подружжя ОСОБА_2 під час шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Заперечуючи вимоги позивача щодо визнання його права на ноутбук Aser, представник відповідача вказала, що даний ноутбук було придбано під час шлюбу, але в якості подарунку для доньки сторін. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян укладаються в письмовій формі. Доказів укладення такого договору з огляду на вартість даного майна представник відповідача суду не представила, натомість позивач факт дарування ноутбуку дочці заперечив, посилаючись на те, що його було придбано за спільні кошти для використання в інтересах сімї. Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, суд приходить до висновку, що ноутбук Aser було придбано під час шлюбу, а тому він є майном спільної власності, що підлягає розподілу. З огляду на те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку розподілу майна в натурі, суд вважає за необхідне визнати право часткової власності на дане майно з урахуванням того, що частки позивача і відповідача на це майно є рівними.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних доказів придбання сторонами під час шлюбу телевізора Panasonic, пральної машини LG, СВЧ пічки LG, меблевої стінки «Юлія», морозильної камери Gorenie, пилососу Samsung, дзеркала позивач суду не представив. До початку розгляду справи по суті сторонам були розяснені їх права, клопотань про витребування відповідних доказів позивач не заявляв, а суд, відповідно до положень статті 10, 11 ЦПК України позбавлений права самостійно витребувати докази. За таких обставин в задоволенні позовних вимог щодо вищевказаного майна належить відмовити.

На підставі викладеного, всебічно, повно та обєктивно дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємозвязок доказів у їх сукупності, оскільки між позивачем і відповідачем не досягнуто згоди щодо порядку поділу майна в натурі, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із положень статті 88 ЦПК України і враховує, що судом частково задоволенні вимоги майнового характеру щодо визнання права власності на частки відповідного рухомого майна. З огляду на заявлену вартість майна, яке підлягає розподілу - ноутбук Aser, а також виходячи з того, що заявлена позивачем вартість не спростована відповідачем належними доказами, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору у мінімальному розмірі, визначеному законом. Отже, на користь відповідача підлягає стягненню судові витрати у сумі 243,60грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57-60, 169, 209, 212-215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_1 на ? частку ноутбука Аser, залишивши у ОСОБА_2 право власності на ? частки вказаного ноутбука.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60грн. (двісті сорок три гривні гривень 60 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя