АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4405/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2990/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого - судді Пилипчук Л.І.

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника - адвоката Шестакова О.В., представників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, адвоката Дяченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шестакова Олександра Володимировича

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 30 червня 2015 року,

на додаткове рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, повернення майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_10 звернулася в суд із зазначеним позовом. В обгрунтування позову зазначала, що з 23 жовтиня 1999 року по 01 лютого 2014 року перебувала у повторному шлюбі із ОСОБА_11 Під час шлюбу ними придбано автомобіль «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску, який був зареєстрований на ім'я чоловіка. Після смерті 01.03.2014 року ОСОБА_11 вона встановила, що їх автомобіль був переданий покійним чоловіком згідно договору комісії №5684/1364 від 19.06.2013 року ТОВ МБД «Фаворит», а останній в той же день продав його відповідачу ОСОБА_4

Оскільки вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю, колишній чоловік ОСОБА_11 продав його без її згоди, тоді як відповідно до ч.3 ст.65 СК України така згода повинна бути письмовою, тому правочини щодо відчуження автомобіля просила визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію транспортного засобу , оформлену на ОСОБА_4, вилучити в останнього вказаний автомобіль та передати їй.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 30 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, повернення майна з чужого незаконного володіння - відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Київського районного суду м.Полтави від 06 серпня 2015 року стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн.

В апеляційних скаргах , поданих в інтересах позивачки ОСОБА_2, адвокат Шестаков О.В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заперечує висновок місцевого суду , що згода позивачки на укладення правочинів по відчуженню автомобіля підтверджена поведінкою самої позивачки при його відчуженні , тоді як автомобіль, який є спільним майном подружжя є цінним майном та відповідно до вимог ст.65 СК України для його відчуження згода другого з подружжя має бути подана письмово. Доказів надання позивачкою письмової згоди на продаж автомобіля - не надано.

Посилається на порушення судом принципу змагальності, переклавши з відповідача на позивачку обов'язок доказування відсутності письмової згоди на укладення договору, тоді як вона таку згоду заперечує.

Також не погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для застосування реституції у зв'язку зі смертю сторони правочину та для витребування спірного автомобіля у ОСОБА_4

Вимагаючи скасування додаткового рішення, не погоджується з розрахунку витрат на правову допомогу.

Вважає, що витрачений на прослуховування аудіо запису час поза судом не є правовою послугою, яка має бути компенсована (3410,40грн.)

Крім того, заперечує витрати на складання адвокатом клопотань від імені представника відповідача - ОСОБА_5, оскільки законом не передбачені оплата правової допомоги іншому представнику сторони.( 2436грн).

Також посилалася на те, що угода з адвокатом Дяченко М.В. укладена не самим ОСОБА_4, а його представником ОСОБА_5 /а.с.200-202 т.2/, яка не мала відповідних повноважень, а доказів сплати вказаних витрат відповідачем ОСОБА_4 не підтверджено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.1993 року та повторно з 23.10.1999 року, який розірвано 01 лютого 2014 року./а.с.30/

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 помер /а.с.31 т.1/ Після його смерті відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.03.2014 Другою Лубенською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу /а.с.63 т.1/ За матеріалами спадкової справи заяви про прийняття спадщини подали: син померлого ОСОБА_9, дочка померлого - ОСОБА_8, тітка померлого - ОСОБА_12./а.с.173 т.1/

Під час шлюбу подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_11 20 березня 2013 року придбало автомобіль «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску, за ціною 141 600 грн. , який було зареєстровано на ім'я ОСОБА_11 /а.с.16-29, 57-60 т.1/

Відповідно до Договору комісії №5684/1364 від 19 червня 2013 року ОСОБА_11, як комітент доручив комісіонеру - ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» за комісійну плату укласти за рахунок Комітента, але від свого імені, договір щодо продажу вищезазначеного автомобіля за бажаною ціною 116 700 грн./а.с.37 т.1/

19 червня 2013 року ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля за 116 700 грн. ./а.с.39 т.1/

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.ч.1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її. його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5. 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсними договорів, місцевий суд виходив з того, що позивачем та її адвокатом не надано суду доказів в розумінні ст.ст.58, 59 ЦПК України, що при укладенні договору комісії 19.06.2013 року ОСОБА_11 діяв без згоди дружини ОСОБА_2 та що їй не було відомо про укладання даного договору. Маючи на праві спільної сумісної власності вищезазначений автомобіль, подружжя, перебуваючи у шлюбі, розпорядилось ним на власний розсуд, а тому вимоги про визнання недійсними договорів комісії та купівлі-продажу автомобіля районний суд визнав безпідставними.

Однак такий висновок районного суду є помилковим, оскільки прийнятий з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Місцевий суд всупереч зазначеним нормам процесуального права вдався до припущень того, що договір вчинено за згоди позивачки, оскільки на момент укладення ОСОБА_11 спірних договорів вказаний автомобіль належав йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, та вони перебували у зареєстрованому шлюбі, тому розпорядилися ним на власний розсуд.

При цьому суд безпідставно не врахував, що при відчуженні ОСОБА_11 автомобіля, який є спільним майном, відповідно до норми ч.3 ст.65 СК України необхідна письмова згода ОСОБА_2 і обов'язок доведення наявності згоди другого з подружжя при укладенні договору покладається саме на того, ким вказане майно відчужено.

Оскільки письмова згода одного з подружжя на вчинення іншим подружжям правочину в силу положень ст.202 ЦК України є окремим правочином, тому він повинен відповідати вимогам до письмової форми правочину, передбаченим ст.207 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином підтвердженням письмової згоди ОСОБА_2 на відчуження її чоловіком ОСОБА_11 спільного автомобіля можуть бути лише письмові документи (листи, телеграми) , в тому числі виражені за допомогою електронного або іншого технічного зв'язку, чи її особистий підпис на оспорюваних договорах.

Відповідно до п 8.2. договору комісії №5684/1364 від 19 червня 2013 року Комітент стверджує, що на момент укладання цього договору автомобіль не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений та не знаходиться у податковій заставі. Відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження, треті особи не мають прав на автомобіль. Фізична особа - комітент проінформований про зміст ст.65 Сімейного Кодексу України. Комісіонер не несе відповідальності за порушення комітентом вимог ст.65 Сімейного Кодексу України.

Зміст вказаного пункту договору також вказує на відсутність згоди ОСОБА_2, як дружини комітента - ОСОБА_11 на відчуження вказаного в договорі автомобіля.

З огляду на викладене, висновок місцевого суду, що згода позивачки на укладення правочинів по відчуженню автомобіля підтверджена поведінкою самої позивачки та її обізнаністю про продаж автомобіля, - не відповідає вимогам належності та допустимості доказів щодо підтвердження письмової згоди подружжя. Тим більше, що позивачка заперечує свою обізнаність щодо продажу спірного автомобіля, оскільки покійний чоловік користувався ним до своєї смерті.

Оскільки встановлено, що на момент укладення договору комісії та договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11, спірний автомобіль є спільним майном подружжя, письмової згоди ОСОБА_2 на продаж чоловіком транспортного засобу «КІА Ріо»» не надавала, колегія суддів приходить до висновку про визнання договорів комісії та купівлі-продажу спірного автомобіля недійсними.

Частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В абзаці 5 пункту 5 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду 2ивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до ст..ст.215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Однак, визнаючи доведеним факт відсутності письмової згоди позивачки на відчуження спільного автомобіля та визнаючи недійсними договори комісії та купівлі-продажу, на підставі яких таке відчуження здійснено на користь відповідача ОСОБА_4, - колегія суддів не знаходить підстав для застосування реституції з огляду на наступне.

За загальним правилом, встановленим статтею 216 ЦК України, наслідком укладення правочину, що не відповідає вимогам закону і визнається недійсним, є двостороння реституція, яка полягає у тому, що кожан сторона недійсного правочину має повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину.

Оскільки позивачка не була стороною договорів комісії та купівлі-продажу, які є недійсними, а ОСОБА_11, як сторона недійсного договору, помер, тому застосування наслідків недійсності правочину можливо за умови повернення відповідачу ОСОБА_4 грошових коштів, сплачених ним ОСОБА_11 при купівлі автомобіля спадкоємцями останнього у межах вартості успадкованого майна.

В матеріалах справи наявні відомості про відкриття спадкової справи та прийняття спадщини двома спадкоємцями першої черги, а саме сином померлого ОСОБА_9 та дочкою померлого - ОСОБА_8, але відсутні відомості про спадкову масу та її вартість. Тому вирішити питання про обов'язок спадкоємців повернути відповідачу одержане їх спадкодавцем за недійсним правочином в даній справі є неможливим.

Тому колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Оскільки рішення місцевого суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів визнає за необхідне скасувати рішення та додаткове рішення районного суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивачки з відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та ОСОБА_4 підлягають стягненню в рівних частках судові витрати в сумі 1 362,45 грн., тобто по 681,23 грн.( 827,10грн. судового збору, сплаченого при подачі позову , 121,80грн. - при подачі апеляційної скарги на окрему ухвалу та 413,44 грн. - при подачі апеляційної скарги. на рішення суду)./т.1 а.с.1, т.2 а.с.238, т.3 а.с.1/

Керуючись ст..ст.303, 304, 307, п.п.3,4 ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України. колегія суддів,-

В и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шестакова Олександра Володимировича на рішення Київського районного суду м.Полтави від 30 червня 2015 року та на додаткове рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 серпня 2015 року - задовольнити частково.

Скасувати рішення Київського районного суду м.Полтави від 30 червня 2015 року та додаткове рішення Київського районного суду Полтавської області від 06 червня 2015 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати автомобіль марки «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску, кольору сріблястий глянець (сірий), № кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 1591 куб.см., спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_11, встановивши, що частка у кожного із них у праві власності становить ? частину вказаного автомобіля.

Визнати недійсним договір комісії №5664/1364 від 19.06.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та ОСОБА_11 щодо автомобіля «КІА Rio», 2013 року випуску, кольору сріблястий глянець (сірий), № кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 1591 куб.см.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу №5664/1364 від 19.06.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та ОСОБА_4 щодо автомобіля «КІА Rio», 2013 року випуску, кольору сріблястий глянець (сірий), № кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 1591 куб.см.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 620,33 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ Ю.В.Дряниця

П.М.Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук