АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляц.провадження №22-ц/7683/2015 Доповідач - Слободянюк С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне інформаційне агентство новин» про захист ділової репутації,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «ВТБ БАНК» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Українське незалежне інформаційне агентство новин» про захист ділової репутації і просили суд зобов*язанити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, поширену ними 22 липня 2014 року о 13:30 год. під прес-конференції. в приміщенні ТОВ «Українське інформаційне з участю представників засобів масової інформації України. Відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_2 було публічно поширено недостовірну інформацію про порушення ПАТ «ВТБ БАНК» законодавства при проведення загальних зборів акціонерів у 2013 році; про ненадання та викривлення банком формації, її відмінність від офіційно наданої інформації до НБУ України, маніпуляції на ринку цінних паперів з метою заниження вартості акцій ПАТ «ВТБ БАНК».

Позивач вказує на те, що зазначена відповідачами інформація також розповсюджена через мережу Інтернет і не відповідає дійсності, є недостовірною, оскільки не підтверджена доказами, а тому підлягає спростуванню шляхом зобов*язання відповідачів провести в приміщенні УНІАН перс-конференцію з участю засобів масової інформації із спростуванням недостовірну поширену ними інформацію.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року у позові відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ПАТ «ВТБ БАНК» подали апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового - про задоволення заявлених ПАТ «ВТБ БАНК» позовних вимог.

Відповідачами також подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про розподіл судових витрат з посиланням на те що судом було відмовлено у зв*язку з відсутність розрахунків витрат на правову допомогу.

Справу розглянуто без участі представника ТОВ УНІА, яке належним чином повідомлялось про час та місце розгляду справи, про свідчить поштове зворотне відправлення від 30 червня 2015 року.

В судовому засіданні представник ПАТ «ВТБ БАНК» - Кокольський С.І. підтримав апеляційну скаргу, подану банком. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали подану ними апеляційну скаргу, не визнавши - скаргу позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги ПАТ «ВТБ БАНК» і часткове задоволення - скарги відповідачів з таких підстав.

За правилами ст.ст. 297,299ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 липня 2014 року в приміщенні ТОВ «Українське інформаційне агентство новин» відбулась прес-конференція за участю відповідачів, дана обставина не запек5речується сторонами.

Під час зазначеної прес-конференції ОСОБА_2, ОСОБА_3 була оприлюднена інформація вказана представником позивача і яку останній вважає недостовірною та такою, що підлягає спростуванню.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах, про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За роз*ясненнями Постанови Пленуму позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Ніхто не може бити притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатир. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості ( ч.ч.1, 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію»).

В свою чергу із роз'яснень п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, вбачається, що, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового розгляду оціночні судження, думки, переконання критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Згідно ст. 10 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, відповідачами в оскаржуваних висловлюваннях не наведено жодного категоричного твердження. По суті доводиться суду ситуація, яка склалася у позивача, що в свою чергу містить ознаки припущень з боку авторів висловлювань.

Апеляційна скарга за змістом повторює зміст позовної заяви. Доводи апеляційної скарги стосовно того, що інформація, яка поширення відповідачами перешкоджає позивачеві своєчасно здійснювати свої особисте право не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що викладена критична оцінка обставин, фактів і недоліків, які, будуються на вираженні суб*єктивної думки і погляді з боку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також їх оціночних судження, і тому, не можуть розцінюватися, як викладення фактів та не потребують спростування.

За таких обставин, не вбачалось підстав для задоволення позовних вимог. З огляду на викладене не вбачається підставі для задоволення апеляційної скарги ПАТ «ВТБ БАНК».

За положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов*язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу та проведенням судових експертиз.

Приписами ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові рішення.

За матеріалами справи відповідачі уклали договір про надання юридичних послуг з адвокатом Шепіловим О.О. (т.1 а.с.137). Зокрема, договір укладено з відповідачем ОСОБА_2 01 жовтня 2013 року (т.1 а.с.175), а з відповідачем ОСОБА_3 - 17 листопада 2014 року (т.1 а.с.179).

Також відповідачі уклали договір про надання юридичних послуги з фахівцем у галузі права ОСОБА_6 (диплом про вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» (т.2 а.с.104). Зокрема, договір укладено з відповідачем ОСОБА_2 23 березня 2015 року (т.2 а.с.98), а з відповідачем ОСОБА_3 - 24 березня 2015 року (т.1 а.с.101).

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсацій витрат на правову встановлюється законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191 від 20 листопада 2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суд першої інстанції відмовив у стягненні судових витрат, пов*язаних з наданням правової допомоги з підстав відсутності розрахунків, повністю з такими доводами погодитися не можна.

Відповідачами-апелянтами ставиться питання про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 5850,00 грн., на користь - ОСОБА_3 4050,00 грн.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлено Законами України «Про державний бюджет на 2014 рік» та «Про державний бюджет на 2015 рік».

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Шепілов О.О. приймав участь в судових засіданнях: 24 листопада 2014 року 24 хв. вартість юридичних послуг 194,88 грн..; 11 грудня 2014 року 94 хв. - 763,28 грн.; 26 січня 2015 року 10 хв. - 81,20 грн.; 13 лютого 2015 року 12 хв. - 97,44 грн.; 26 березня 2015 року 67 хв. 544,00 грн.; 03 квітня 2015 року - 65 хв. - 527,80 грн. (т.1 а.с.168,181,200,214, т.2 а.с.113,117). Загальна сума становить - 2208,52 грн.

ОСОБА_6, діючи в інтересах відповідачів фахівцем у галузі права, приймав участь в судовому засіданні 26 березня 2015 року 67 хв. вартість юридичних послуг - 544,00 грн. (т.2 а.с.117).

Інших доказів на підтвердження надання правових послуг суду не надано.

Враховуючи наведене, з позивача на користь кожного з відповідачів підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2752,52 грн. (2208,52 + 544,00).

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, оскільки оскаржуване рішення про відмову у позові ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга відповідачів підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення в частині відмову у розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст..ст.303,307,309,313 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» відхилити

Апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року в частині відмови ОСОБА_2, ОСОБА_3 у розподілі судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (код 14359319, м.Київ, бул.Шевченка/вул.Пушкінська, 8/26) на користь ОСОБА_2 ( іден. номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 2752 грн.52 коп. судових витрат, пов*язанних з наданням юридичних послуг.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (код 14359319, м.Київ, бул. Шевченка/вул.Пушкінська, 8/26) на користь ОСОБА_3 (іден. номер НОМЕР_2), АДРЕСА_2) 2752 грн.52 коп. судових витрат, пов*язанних з наданням юридичних послуг.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: