Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування житлом шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє через представника ОСОБА_6, на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12 липня 2007 року, укладеного між нею та її батьком ОСОБА_7, вона є власником 63/100 жилого будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою проживає вона, її мати ОСОБА_8 та її син ОСОБА_9 Також за адресою належного їй жилого будинку зареєстрований і проживає відповідач - ОСОБА_5 з цивільною дружиною, який не є членом сім'ї позивача, користується належною їй будівлею, що розташована на земельній ділянці жилого будинку. Без дозволу позивача відповідач перепланував зазначену будівлю, обладнав паровим опаленням, комунальні послуги сплачує нерегулярно. Проживання і реєстрація ОСОБА_5 за адресою належного позивачу будинку створює їй як власнику будинку перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Крім того, відповідач постійно влаштовує сварки та конфлікти, чим також порушує її права як власника. Враховуючи викладене, просила позов задовольнити.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року, позов задоволено. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_5 з належної їй 63/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12 липня 2007 року, укладеного між нею та її батьком ОСОБА_7, є власником 63/100 жилого будинку АДРЕСА_1. Відповідач не є членом сім'ї ОСОБА_4 і вони не ведуть спільного господарства.

З припиненням права власності ОСОБА_7 на спірне житлове приміщення, втрачається й право користування цим жилим приміщенням у відповідача як члена його сім'ї.

Разом з тим, договором дарування був установлений сервітут на довічне безкоштовне користування вищевказаною часткою домоволодіння ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_8

Щодо відповідача сервітут не встановлений ні договором дарування, ні будь-яким іншим способом, передбаченим ч. 1 ст. 402 ЦК України.

Крім того, місцевий суд не вийшов за межі пред'явленого позову, оскільки як і в мотивувальній, так і в резолютивній частинах рішення висновки відповідають змісту заявлених позовних вимог.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже, оскаржувані рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє через представника ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.О. Леванчук
Т.О. Писана
І.М. Фаловська