УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Іваненко Ю.Г., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - УДАІ ГУ МВС України в м. Києві про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, УДАІ ГУ МВС України в м. Києві про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_8, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, у якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Toyоta Land Cruiser» (Prado), 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який підтверджується довідкою-рахунком від 13 липня 2013 року; витребувати зазначений автомобіль у ОСОБА_4; зобов'язати ОСОБА_4 передати їй спірний автомобіль ; стягнути з ОСОБА_5 на її користь у відшкодування моральної шкоди 25 тис. грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що 29 квітня 2010 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення,яке набрало законної сили, яким зобов'язано ОСОБА_5 повернути їй автомобіль марки «Toyоta Land Cruiser».

На стадії виконання вказаного рішення ОСОБА_5 продав зазначений автомобіль ОСОБА_4

Посилаючись на положення ст. ст. 203,215, 387, 388, 656, 658 ЦК України, ОСОБА_3 просила суд позов задовольнити.

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, у якому просив визнати його добросовісним набувачем спірного автомобіля; визнати за ним право власності на вищевказаний автомобіль; звільнити автомобіль з-під арешту та зняти з розшуку.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивував тим, що він на підставі довідки-рахунку від 13 липня 2013 року придбав у ОСОБА_7 автомобіль марки «Toyоta Land Cruiser», останній розпорядився зазначеним автомобілем на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

У грудні 2013 року він звернувся до ВРЕВ - 4 УДАІ у м. Києві з метою реєстрації газобалонного обладнання та дізнався, що автомобіль перебуває під арештом та його оголошено в розшук.

Посилаючись на те, що спірний автомобіль не був зареєстрований за ОСОБА_3, на час оформлення довідки-рахунку та передачі йому автомобіля він був знятий обліку, не перебував під арештом та у розшуку, проблем з реєстрацією автомобіля не мав, він є законним та правомірним власником спірного автомобіля, просив про задоволення позову.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 25 тис. грн.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні первісного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову. У решті судові рішення просила залишити без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові рішення в частині вирішення зустрічного позову не оскаржуються, а тому в силу ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не довела те, що спірний автомобіль вибув поза її волею.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду, зазначивши, що рішення є законним та обґрунтованим.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею «Універсальна» від 14 квітня 2009 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_9 автомобіль марки «Toyоta Land Cruiser», 2005 року, кузов № НОМЕР_1.

16 травня 2009 року між ОСОБА_10, який діяв від імені ОСОБА_9, та ОСОБА_5 було укладено біржову угоду, згідно якої останній придбав автомобіль марки «Toyоta Land Cruiser», 2005 року, VIN - НОМЕР_1.

Даний автомобіль був знятий з обліку 18 квітня 2009 року і 19 травня 2009 року ОСОБА_5 зареєстрував автомобіль та отримав державний номерний знак НОМЕР_2.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року (яке набрало законної сили) біржова угода купівлі-продажу автомобіля автомобіль марки «Toyоta Land Cruiser», 2005 року, кузов № НОМЕР_1, укладена на товарній біржі «Столична» між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, була визнана недійсною, вищевказаний автомобіль було витребувано у останнього на користь ОСОБА_3

4 серпня 2011 року головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 27 липня 2011 року про зобов'язання ОСОБА_5 передати автомобіль марки «Toyоta Land Cruiser», 2005 року, кузов № НОМЕР_1, ОСОБА_3

7 вересня 2011 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві було внесено запис до бази щодо постановки даних «Розшук» автомобіля марки «Toоyta Land Cruiser», 2005 року, кузов № НОМЕР_1, який належав ОСОБА_5

У подальшому в результаті несанкціонованого втручання невідомих осіб даний запис було знищено.

11 червня 2013 року спірний автомобіль за зверненням ОСОБА_11, який діяв за дорученням від ОСОБА_5, був знятий з обліку для реалізації.

13 липня 2013 року відповідно до довідки-рахунку, виданої ТОВ «Авто - Арсенал», ОСОБА_4 придбав зазначений вище автомобіль за 160 тис. грн. у ОСОБА_7, який діяв за довіреністю, та зареєстрував його на своє ім»я. Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відмовляючи в позові з підстав недоведеності позивачем факту вибуття автомобіля з її володіння поза її волею, суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року, яке вступило в законну силу, було встановлено, що ОСОБА_3 є власником спірного автомобіля, який вибув з її володіння поза її волею, витребувано автомобіль у ОСОБА_5 Рішення суду не виконувалось, автомобіль був оголошений в розшук, проте ОСОБА_5 (особою, яка не мала права його відчужувати) автомобіль був проданий ОСОБА_4

У порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд належним чином не перевірив доводи і заперечення сторін щодо первісного позову та їх не спростував, а тому ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною та обґрунтованою, відповідно до ст. 338 ЦПК України вона підлягає скасуванню у цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - УДАІ ГУ МВС України в м. Києві про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко

М.І. Наумчук