УХВАЛА

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харкові про відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітня 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харкові (далі - ВВД ФСС НВВ ПЗ України в м. Харкові), у якому просили стягнути з відповідача відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, а саме: на користь ОСОБА_3 - одноразову допомогу у зв'язку зі смертю батька ОСОБА_7, щомісячні виплати за період з 29 червня 1996 року і до досягнення нею 23-річного віку в розмірі 373 420 грн, на користь ОСОБА_4 - одноразову допомогу у зв'язку зі смертю батька ОСОБА_7 та щомісячні виплати за період з 29 червня 1996 року і до досягнення ним 23-річного віку в розмірі 166 204 грн; на користь ОСОБА_5 одноразову допомогу у зв'язку зі смертю чоловіка ОСОБА_7 в розмірі 259 020 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_7 знаходився у трудових відносинах з державним підприємством «Шахта № 3-біс», де працював з 05 вересня 1974 року підземним електрослюсарем 5-го розряду, підземним механіком, підземним гірським майстром. Висновком МСЕК від 29 серпня 1994 року ОСОБА_7 встановлена втрата професійної працездатності 20 % у зв'язку з травмою голови 1978 року, при переогляді на МСЕК 24 травня 1995 року ОСОБА_7 встановлено інвалідність 3-ої групи внаслідок трудового каліцтва з втратою професійної працездатності 60 % безстроково. Підприємство призначило та виплачувало ОСОБА_7 відшкодування шкоди у зв'язку з каліцтвом, що підтверджується відповідними наказами «Шахта № 3-біс» Торезського виробничого об'єднання «Торезантрацит» від 08 вересня 1994 року № 564 та від 25 травня 1995 року № 416. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1. На день смерті ОСОБА_7 на його утриманні знаходилися його неповнолітні діти: дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, до складу сім'ї померлого входила його дружина ОСОБА_5, яка на його утриманні не перебувала, працювала на шахті «Прогрес» державного підприємства «Торезантрацит». Позивачами надано розрахунок розміру відшкодування шкоди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати в Україні станом на 2012 рік - 1 147 грн. В судовому засіданні розрахунок уточнено виходячи із заробітної плати померлого до дня смерті.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ВВД ФСС НВВ ПЗ України в м. Харкові на користь ОСОБА_3 втрачений заробіток у зв'язку зі смертю годувальника за період з 26 червня 1996 року по 30 червня 2009 року одноразово - 108 322 грн 97 коп.; на користь ОСОБА_4 - за період з 29 червня 1996 року по 26 червня 2001 року одноразово - 143 12 грн 78 коп. Стягнуто з ВВД ФСС НВВ ПЗ України в м. Харкові на користь ОСОБА_5 одноразову допомогу сім'ї померлого ОСОБА_7 в розмірі 22 533 грн 84 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року скасовано в частині стягнення з ВВД ФСС НВВ ПЗ України в м. Харкові на користь ОСОБА_3 втраченого заробітку у зв'язку зі смертю годувальника за період з 26 червня 1996 року по 07 серпня 2004 року, в частині стягнення з ВВД ФСС НВВ ПЗ України в м. Харкові на користь ОСОБА_4 втраченого заробіток у зв'язку зі смертю годувальника за період з 29 червня 1996 року по 26 червня 2001 року одноразово 14 312 грн 78 коп. Зменшено розмір стягнутого з ВВД ФСС НВВ ПЗ України в м. Харкові на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника одноразово за період з 08 серпня 2004 року по 30 червня 2006 року до 84 729 грн 80 коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У касаційній скарзі ВВД ФСС НВВ ПЗ України в м. Харкові просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 1974 року ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з державним відкритим акціонерним товариством «Шахта № 3-біс» державної холдингової компанії «Торезатрацит» та 06 червня 1978 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, пов'язаний з травмою голови, про що було складено акт за формою Н-1 від 15 червня 1978 року за № 24.

Висновком МСЕК від 29 серпня 1994 pоку ОСОБА_7 встановлено 20 % втрати професійної працездатності.

Висновком МСЕК від 24 травня 1995 року ОСОБА_7 визнано інвалідом 3-ої групи внаслідок трудового каліцтва з втратою 60 % професійної працездатності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АА № 028761.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер.

Відповідно до спеціальної неврологічної медико-соціальної експертної комісії Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи № 127, складеного на підставі акта від 18 серпня 2004 року № 1720, смерть ОСОБА_7 пов'язана з травмою на виробництві від 06 червня 1978 року.

На момент смерті ОСОБА_7 на його утриманні знаходилось двоє неповнолітній дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості від 11 квітня 2006 року діяльність державного підприємства «Шахта «3-біс» припинена шляхом ліквідації.

Згідно з п. 2 ч. 3 розділу XI Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_281/ed_2014_03_11/pravo1/T991105.html?pravo=1>» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в разі ліквідації підприємства, установи, організації без правонаступника уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що висновком МСЕК, який є чинним, встановлено причинно-наслідковий зв'язок між нещасним випадком на виробництві та смертю ОСОБА_7, тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача одноразової допомоги на сім'ю у розмірі не менше п'ятирічного заробітку померлого, одноразової допомогу у розмірі не менше річного заробітку на дітей та щомісячних страхових виплат за період з 26 червня 1996 року та до досягнення дітьми 23 років.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог за період з 26 червня 1996 року по 07 серпня 2004 року, апеляційний суд вважав, що право на виплату відшкодування у зв'язку зі смертю годувальника виникло у позивачів з моменту встановлення МСЕК причинно-наслідкового зв'язку між нещасним випадком на виробництві та смертю ОСОБА_7, а не з дня смерті останнього, тому дійшов висновку про відмову в позові в частині вимог ОСОБА_7 та зменшення суми, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 В решті апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 зазначеного Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_270/ed_2014_07_31/pravo1/T991105.html?pravo=1> України у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з п. «д» п. 1 ч. 1 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_07_31/pravo1/T991105.html?pravo=1>) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, ‒ до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди ‒ члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_281/ed_2014_03_11/pravo1/T991105.html?pravo=1>» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, виходячи із того, що право на страхові виплати виникло у позивачів з 08 серпня 2004 року - часу встановлення висновком МСЕК причинно-наслідкового зв'язку між смертю ОСОБА_7 та отриманою ним травмою на виробництві.

Не заслуговують на увагу посилання заявника на те, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачі не зверталися до ВВД ФСС НВВ ПЗ України в м. Харкові із вимогою про виплату страхового відшкодування, є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та були предметом дослідження суду апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків суду першої інстанції у нескасованій його частині та суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м. Харкові відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року у нескасованій апеляційним судом його частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак