Справа № 2-164/11
№/п 2-п/317/32/2015
УХВАЛА

08 вересня 2015 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Яркіної С.В.,

при секретарі Пономарчук О.В.

за участю представника заявника ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя заяву представника ОСОБА_1 в інтересах відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23.03.2011 року ухваленим, по цивільній справі за позовом ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги позивача задоволені. Копія заочного рішення відповідачу ОСОБА_3 направлена 23.03.2011 року. На адресу суду повернувся конверт з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

28.07.2015 р. представник ОСОБА_1 в інтересах відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду, посилаючись на те, що ОСОБА_3 жодного разу не отримувала судових повісток по справі та процесуальних документів, а тому не знала і не могла знати про проведення судових засідань. Зазначене судове рішення відповідач ОСОБА_3 також не отримувала. Про існування даної заборгованості перед кредитором відповідач ОСОБА_3 дізналася лише 03.07.2015 р. з постанови державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника.

Таким чином, представник ОСОБА_1 вважає неявку ОСОБА_3 при розгляді вищезазначеної справи поважною, у зв'язку з чим звернувся до суду в її інтересах з заявою про перегляд заочного рішення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 підтвердив, що ОСОБА_3 ні яких судових повісток не отримувала, про існування цивільної справи, де вона виступає відповідачем не знала. Окрім того, представник зазначив, що рішення підлягає скасуванню, оскільки вважає, що припинено поруку у зв'язку із закінченням строку її чинності. Частина четверта ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя, протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлено.

Представник ОСОБА_1 вважає, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Виходячи з цього, представник ОСОБА_1 вважає, що із збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, представник ОСОБА_1 зазначив, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням.

Крім того, представник ОСОБА_1 зазначає, що при винесенні рішення відбулося одночасне стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 816 636,59 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки, а загальна вартість заставного/іпотечного майна складає 554 797,00 грн., а відповідно до уточненої позовної заяви позивач виключив із переліку вимог, вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки та остаточною вимогою вказав лише стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, за договором іпотеки відбулося досудове стягнення у вигляді виконавчого напису № 1429, виданого 23.03.2009 р. приватним нотаріусом ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 585 647,62 грн. за рахунок належного йому на праві власності житлового будинку. Принцип унеможливлення настання подвійної відповідальності в разі використання кредитором позасудового способу задоволення своїх вимог, заснованого на договорі про задоволення вимог полягає у тому, що в разі завершення позасудового врегулювання, будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання свого зобовязання за основним договором є недійсним.

Таким чином, навіть якщо вартість, за якою іпотекодержателем продано чи отримано у власність предмет іпотеки, є меншою від суми невиконаного позичальником зобовязання за кредитним договором, іпотекодержатель не вправі вимагати від позичальника сплатити різниці.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти скасування заочного рішення з наступних підстав.

Зазначила, що підставою для перегляду заочного рішення є обставини, що свідчать про поважність причини неявки в судове засідання, докази, що їх підтверджують, а також докази, що можуть вплинути на ухвалене заочне рішення, тобто докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача (пункти 3, 4 ч. 2 ст. 229 ЦПК України).

Відповідно до розяснень Верховного суду України (лист від 01.05.2007 року «Практика ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» зі змісту ст. 232 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у разі встановлення двох обставин: відповідач не зявився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин;

докази, на які він посилається, мають істотне значення для розгляду справи.

Лише в разі наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню.

Відповідачі про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судом повісток за зареєстрованою адресою місця проживання, окрім того, відповідач ОСОБА_3 та її представник були присутні на перших судових засіданнях, а потім судові повістки до суду не отримувала, конверти повертались до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до вимог ЦПК України вважається, що особа повідомлена належним чином.

Тому, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, представник ОСОБА_2 вважає, що у відповідачів відсутня поважна причина неявки в судове засідання, а з цього випливає і відсутність підстави для скасування заочного рішення.

Згідно з п.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. В договорі поруки чітко вказаний строк - 21 грудня 2027 року. Отже, саме до цієї дати Кредитор має право звернутись з вимогою до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання погашення заборгованості.

Відповідно до п.9 Постанови пленуму спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про практику застосовування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин задоволення позову кредитора про звернення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення може залишити заяву без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, розгляд справи неодноразово призначався. 26.05.2010 р. особисто ОСОБА_3 та її представник були особисто присутні у судовому засіданні, 22.05.2010 р., 02.07.2010 р. ОСОБА_3 також була присутня в судових засіданнях, особисто отримала судову повістку на 03.08.2010 р., про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 50).

03.08.2010 р. ОСОБА_3 не з'явилася у судове засідання, про причини неявки суду не повідомила, однак на наступне судове засідання на 10.11.2010 р. отримала судове повістку, про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 59).

В наступні судові засідання ОСОБА_3 не зявлялась, на адресу суду повертались конверти з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», у зв'язку з чим було надано оголошення у пресі через газету «Запорізька правда» та 23.03.2011 р. винесено заочне рішення.

Після винесення рішення, 25.03.2011 р. на адресу ОСОБА_3 направлена копія судового рішення, але на адресу суду повернувся конверт з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ст. 229 ч.2 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду; а також посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Однак, у заяві представником ОСОБА_1 не наведено, а у судовому засіданні судом не встановлено жодної поважної причини неявки ОСОБА_3 у судові засідання та відповідних доказів цього суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 знала про розгляд справи в суді, однак свідомо не отримувала судові повістки та копію судового рішення.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 і при розгляді справи про перегляд заочного рішення не надав суду жодних доказів, які б підтверджували зворотне та у будь-який спосіб впливали на суть спору. Його посилання в судовому засіданні на те, що сплинув строк дії договору поруки, спростовується положеннями п.4 ст.559 ЦК України відповідно до якої, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, в разі якщо такий строк не встановлений порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Термін виконання основного зобовязання зазначений у кредитному договорі де вказаний строк - 21 грудня 2027 року. Отже, саме до цієї дати Кредитор має право звернутись з вимогою до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання погашення заборгованості.

Окрім того, заявник посилається на незаконність одночасного стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, однак відповідно до п.9 Постанови пленуму спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосовування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про звернення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи

Доводи, викладені заявником у заяві, щодо підстав перегляду заочного рішення, суд вважає необґрунтованими.

Отже, законних та обґрунтованих підстав для задоволення судом заяви про перегляд заочного рішення суду не вбачається, тому, заяву представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 210, 229-233, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 в інтересах відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Ухвала суду остаточна.

Заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя С.В. Яркіна