У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: садівниче товариство «Придніпровський-2», ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який неодноразово змінював, і остаточно, обґрунтовуючи позов тим, що він із ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2001 року по січень 2006 року, вважав, що він набув право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_2 та Ѕ частину земельної ділянки АДРЕСА_3 і просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію вартості частини придбаного майна в сумі 1 497 519 грн.

Посилався на те, що з березня 2001 року по 26 січня 2006 року він проживав з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання ними набуто майно, що є їх спільною сумісною власністю, проте відповідач не визнає вказане майно спільним.

У липні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з січня 2002 року він проживав з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а з 11 березня 2006 року - у шлюбі. За час проживання однією сім'єю ними набуто майно, що є їх спільною сумісною власністю. З огляду на зазначене, просив визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_2 та Ѕ частину земельної ділянки АДРЕСА_3, а також просив визнати за ним право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 і Ѕ частину майна, яке було придбане у вказану квартиру, виділивши йому кухонний гарнітур вартістю 48 201 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 в апеляційному порядку не переглядалось.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні первісного позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що на правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року, норми Сімейного кодексу України не поширюються, а факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по січень 2006 року недоведений, так як їх відносини не мали ознак сімейних.

Таких порушень норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів у частині, що оскаржена, не спростовують, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук