Справа № 523/3230/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду № 18 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу відповідача, посилаючись на те, що завдяки фінансовій допомозі, яку їй надає теперішній чоловік (а колишній чоловік ОСОБА_2 батько дитини, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить), позивач має можливість оздоровити доньку в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку, що також сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її фізичному здоров'ї, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості.

Вважаючи, що позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітньої ОСОБА_3 шкодить інтересам останньої та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, а також через те, що з кожним виїздом за кордон необхідно поновлювати письмові дозволи які має підписувати ОСОБА_2 (що у свою чергу несе за собою відповідні матеріальні затрати, які можна використати на речі та їжу для дитини), а також те, що батько дитини не підтримує з нею ніяких відносин та інколи з ним важко тримати зв'язок, позивач просить надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проїзного документа для виїзду доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без згоди батька - ОСОБА_2, а також дозволити ОСОБА_1 тимчасові поїздки за кордон з донькою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 вимоги позову підтримала та додатково пояснила, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не спілкується з дитиною, не надає матеріальну допомогу а також безпідставно не надає дозволу матері дитини на виїзд дитини за кордон без будь-яких розумних пояснень.

Адвокат позивача ОСОБА_5 вимоги позову також підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що батько з дитиною фактично не спілкується, вихованням не займається, не піклується належним чином про фізичний і духовний розвиток дитини, життям дитини не цікавиться, не забезпечує необхідних умов для її повноцінного існування, добровільно допомоги на утримання дитини не надає.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що має бажання спілкуватися з дитиною, що дійсно, аліментів не сплачує, виїзди дитини за кордон та її перебування там не оплачує, але такої вимоги від матері дитини не надходило, іноді допомагає дитині на власний розсуд та його влаштовує те, що дитина зможе певний час виїжджати за межі України до кінця цього року, так як на сході зараз відбуваються фактичні бойові дії. Але відповідач, усвідомлюючи, що періодичні виїзди дитини за кордон відбуваються безпосередньо в інтересах доньки, заперечує проти того, щоб дитина їздила далі, ніж у Європу, так як при цьому будуть порушуватися його права як батька на спілкування з дитиною.

Дослідивши обставини справи, докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 08.11.2007р. (а.с. 9).

Сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, 24.03.2004р.н. (а.с. 4).

Дитина проживає з матірю, яка опікуються дитиною, утримує її та доглядає, що підтверджується характеристикою з місця навчання дитини, довідкою ДП «Дорожня дитяча клінічна лікарня (а.с. 14-16).

09.08.2008р позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 8).

Дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матірю, яка здійснює її повне матеріальне утримання, в якому батько участі практично не бере добровільно аліментів не сплачує, фінансової участі у виїзди дитини за кордон для оздоровлення й гармонічного розвитку не бере, спілкується епізодично та безсистемно, з пояснень відповідача вбачається що поїздки дитини за океан створюватиме ОСОБА_2 незручності у особистому спілкуванні з дитиною, так як переліт очевидно буде займати тривалий час. Пояснити обґрунтовано, чому саме його інтереси мають перевагу над інтересами дитини не зміг, пояснень щодо конкретних намірів спілкування з дитиною не надав, власних планів щодо участі у розвитку дитини не навів.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини.

Безпідставна відмова батька дитині у наданні дозволу на виїзд за кордон не дозволяє дитині отримати більш високий рівень життя (що не заперечувалось відповідачем), можливість оздоровлення та гармонійного розвитку, зокрема, вивчення іноземних мов (в забезпеченні чого батько навіть не бере фінансової участі), формує в житті дитини невизначеність у її майбутньому, створює дитині з позивачем складнощі у виїзді за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виїзд малолітньої дитини дочки ОСОБА_3, 24 березня 2004 року за кордон без згоди батька у період до 30.06.2016р. (який матиме можливість змінити своє відношення до виконання батьківських обовязків), так як тимчасове перебування дитини позивачки за кордоном буде виключно в інтересах самої дитини.

На підставі викладеного та керуючись статями 1, 10, 11, 60, 61, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_7 Анатоліївни задовольнити частково.

ОСОБА_8 Анатоліївні дозвіл на виготовлення проїзного документа для виїзду доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без згоди батька - ОСОБА_2, а також дозволити ОСОБА_1 тимчасові поїздки за кордон з донькою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до 30.06.2016р. без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси.

Суддя