н/п 2/490/4372/2015 Справа № 490/9065/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.

при секретарі - Ковальовій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 303435,30 грн., з яких тіло кредиту 189967,91 грн., відсотки 113467,40 грн., за кредитним договором №0 від 13.07.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 10.10.2002 жовтня за реєстровим номером №2123, зареєстрованого в КП «Миколаївське бюро технічної інвентаризації» 10.12.2002 року в реєстровій книзі №107, номер запису 18578 ЕРПВНМ за р. №19523114, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки. Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

При цьому, позивач вказав, що 13.07.20067року між АКІБ «УкрСибБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач на умовах строковості та платності отримала кредит в розмірі 10000,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобов*язань 13 липня 2007 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2.

Оскільки відповідачем взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту належним чином не виконані, та станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 303435,30 грн., а тому є підстави для звернення стягнення заборгованості на предмет застави.

Представник позивача до судового засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з*явилася, направила свого представника.

Представник відповідача до судового засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та надав заперечення проти позову, в яких зазначено, що банком не було направлено повідомлення про відступлення права вимоги позичальник на адресу позичальника, атому до позивача не перейшло право вимоги стягнення боргу з останнього. Окрім того, позивачем до матеріалів справи не додано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є неспівмірною з розміром заборгованості за кредитним договором, яка недоведена позивачем. При цьому представник відповідача зазначила, що отримання позивачем нерухомого майна шляхом визнання права власності на предмет іпотеки без проведення відповідної оцінки зумовлює ситуацію, коли з боржника буде стягнуто більшу заборгованість, ніж він повинен сплатити.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Обставини справи, встановлені судом.

13.07.2007 року між АКІБ «УкрСибБанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСибБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого відповідач на умовах строковості, платності та зворотності отримала кредит в сумі 10000,00 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 13.50 % % на строк з 13.07.2007 року по 12.07.2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за вказаним кредитним договором 13.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 та майновими поручителем позичальника ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передала банку в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 45,0 кв.м.

Згідно п. 1.1. договору іпотеки від 13.07.2007 року ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту незалежного оцінщика, становить 215660,00 грн.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набув прав кредитора за кредитним договором №0 від 13.07.2007 року та супутніми до нього.

Згідно наданих розрахунків , відповідач належним чином не виконує свої обов`язки, що випливають з кредитного договору №0, у зв*язку з чим станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість у сумі 303435,30 грн., з яких тіло кредиту у розмірі 189967,91 грн. та відсотки 113467,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

За загальним правилом згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його складові,що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу,встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів,які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобов'язань відповідача, як звернення стягнення на предмет іпотеки, є правом позивача, яке передбачено, зокрема укладеним з відповідачем кредитним договором, договором іпотеки та Законом України "Про іпотеку".

Позивач як іпотекодержатель має право на підставі частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, статей 36,37 Закону України "Про іпотеку" захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на спірне майно, оскільки вищезазначеними договорами іпотеки передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки одним із перерахованих у цьому договорі способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.09.2015 року вказано, що 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Разом з тим Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 5760, 131132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

За такого, суд приходить висновку про задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в межах наявної заборгованості за основним кредитним зобов*язанням в розмірі 303435,30 грн.

З врахуванням вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у сумі 6090,00 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 303435,30 грн., з яких тіло кредиту 189967,91 грн., відсотки 113467,40 грн., за кредитним договором №0 від 13.07.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру загальною площею 45,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 10 жовтня 2002 року за р. №2123, зареєстрованого в КП «Миколаївське бюро технічної інвентаризації» 14 жовтня 2002 року в реєстровій книзі №107, номер запису 18578 ЕРПВНМ за р. №19523114 шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» права власності на предмет іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі по 6090,00 грн.

Рішення може бути оскажене у порядок та строки, передбачені ст.ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова