Справа № 381/3584/15-ц Головуючий у І інстанції Ковалевська Л. М.
Провадження № 22-ц/780/6438/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 15.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

За участі секретаря: Яруна Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Фастівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та, уточнюючи свої позовні вимоги, просив визнати ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житлом.

Мотивував вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Рибалко, 28. Крім нього в будинку зареєстровані: дружина ОСОБА_5, його діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та онуки ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9. ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає і ніколи не проживав, а проживає разом з матірю, тобто відповідачкою по справі, за адресою: м. Фастів, вул. Б.Хмельницького, 3.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірним приміщенням, суд виходив з того, що він є малолітнім , а ОСОБА_3А.у власності житла немає, тому позбавлена можливості на реєстрацію свого сина , і втрата цього права буде суперечити інтересам дитини.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно договору дарування жилого будинку від 08 грудня 2000 року ОСОБА_2 належить на праві власності житловий будинок №28 по вул. Рибалко в м. Фастові Київської області (а.с.7).

В даному будинку, крім позивача зареєстровані його дружина - ОСОБА_5, діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та онуки ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, даний факт підтверджується довідкою про склад сім»ї №1612 від 21 липня 2014 року (а.с.8).

ОСОБА_4 є онуком позивача і був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв»язку з укладанням шлюбу між сином позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Шлюб між ними у 2009 році було розірвано. Відповідно до рішення суду від 09.07.2012 року ОСОБА_6 було позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_4.

ОСОБА_3, відповідачка по справі, яка діє в інтересах сина ОСОБА_11 зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїм сином ОСОБА_11.

Відповідно до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків або одного з них , з ким вона проживає.

Однак суд, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову , всупереч вказаній нормі закону, не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір»ю, яка проживає та зареєстрована за іншою адресою, батько - позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_11, тому останній не може залишатися зареєстрованим за місцем проживання інших осіб , тобто свого діда , членом сім»ї якого не являється і який не дав згоди на його проживання.

Також помилковим є висновок суду І інстанції і про те, що відповідно до вимог ЗУ України « Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року , діти члени сім»ї або власника будинку мають права користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, оскільки , відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована ЗУ від17.07.1997 року № 475/97 ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна , крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави

на здійснення контролю за використанням власності у відповідності із загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в Конституції України/ ч4 ст.41/.

Судова колегія вважає, що виниклі правовідносини регулюються не ст. 405 ЦК України, яка стосується лише членів сім»ї власника, а ст. 391 ЦК України відповідно до якої власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, яке стосується необмеженого кола осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє , користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні , а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки ОСОБА_4 проживає за місцем реєстрації та проживання своєї матері по вул. Б. Хмельницького,3 у м. Фастові, не є членом сім»ї позивача, цим самим створюються перешкоди останньому у користуванні своєю власністю, а саме: у вигляді зайвих витрат по обслуговуванню та утриманню будинку .

За наведених обставин права позивача підлягають захисту у спосіб, обраний ним.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду І інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом І інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, його рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись: ст.ст. 309, 316 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 рокускасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Фастівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку №28 по вул. Рибалко у м. Фастові, Київської області.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: