АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Побірченко Т.І.

при секретарі: Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його правонаступника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 липня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 в особі його правонаступника ОСОБА_2 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Святошинської районної в м. Києві ради, треті особи: Київське міське бюро технічної інвентаризації та права власності на об'єкти нерухомості і майна, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Київська міська рада, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про визнання права власності на самочинне будівництво.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2007 року ОСОБА_1 в особі його правонаступника ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом про визнання за ним права власності на довільно збудовані прибудови до будинку АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовувався тим, що батькам ОСОБА_1 на праві власності належали 4/21 частини даного будинку. В період 1976-1977 p.p. він проживав разом з батьками та прибудував до даного будинку кухню площею 8, 9 кв. м, тамбур площею 3, 5 кв. м, гараж площею 22, 6 кв. м. і став власником 2/21 частин будинку в порядку спадкування, тому за ним повинно бути визнано право власності на інші прибудови.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 його дружина ОСОБА_5 подала заяву до нотаріального органу про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/21 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного суду від 16 липня 2015року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі правонаступник позивача, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду та ухвалити нове рішення по цій справі по суті уточнених позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши в судовому засіданні представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, та представника третьої особи, яка просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, 23 жовтня 1975 р. ОСОБА_6, який є батьком позивача по справі ОСОБА_6 та дідом третьої особи по справі ОСОБА_3, придбав 4/21 частини будинку НОМЕР_1 з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 та став власником цієї частини будинку на підставі договору купівлі-продажу (т.2.а.с.17,18).

В подальшому власниками даної частини будинку в рівних частках-по 2/21 частини в порядку спадкування стали позивач ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 12 листопада 1999 p., а після смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1. - його дружина ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2014 p., виданого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, та третя особа по справі ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 вересня 2007 р. (т.І.а.с.6., т.2.а.с.16, т.3 а.с.154).

Протягом 1976-1977 p.p. до даної частини будинку були самочинно прибудовані прибудови: кухня площею 8, 9 кв. м, тамбур площею 3, 5 кв. м, гараж площею 22, 6 кв. м. Будівництво спірних приміщень було здійснене в 1976-1977 p.p. власником будинку ОСОБА_6, участь у будівництві приймали позивач ОСОБА_6 ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., та батько ОСОБА_3- ОСОБА_8 ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. (т.1.а.с.8-17).

В установленому законом порядку ці самочинно прибудовані прибудови не були введені в експлуатацію.

13 листопада 1997 р. внаслідок пожежі згорів дах будинку АДРЕСА_1.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що внаслідок пожежі згоріла квартира НОМЕР_2 з самочинно прибудованими кухнею і тамбуром, а також гараж. Як вбачається з копії акту обстеження санітарного стану будинку АДРЕСА_1, складеному ЖЕК №10 Святошинського району м. Києва від 09 січня 1998 p., під час пожежі 13 листопада 1997 р. в квартирі НОМЕР_2 будинку осипалась частина стелі, стіни вологі, штукатурка осипається, вологе повітря, дах і стеля будинку потребує ремонту (т.2 а.с.6, 7).

Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно ч. З ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ст.ст. 328, 331 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На новостворене нерухоме майно (будівлі, споруди, жилий будинок тощо) зазначене право виникає з моменту завершення будівництва, а якщо законом передбачено прийняття такого майна в експлуатацію або воно підлягає державній реєстрації - з моменту вчинення цих дій.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року N 6 право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 7 згаданої постанови, не може бути застосовано правила ст. 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди та про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Матеріалами справи доведено, що спірні самочинно збудовані прибудови до частини будинку у встановленому законом порядку не приймалися та в експлуатацію не вводилися, їх державна реєстрація не проводилась.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що спірні самовільно збудовані прибудови побудовані незаконно, самовільно, при наявності інших спадкоємців, що не дає правових підстав до задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що на час самовільного будівництва не потребувалось введення в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, а нині покійний ОСОБА_1 у 2007р. звертався з заявою про надання дозволу на будівництво до компетентного державного органу - Святошинської РДА у м.Києві, яка на той час мала повноваження надати дозвіл на виконання будівельних робіт, відмова якої дала підстави позивачу вважати про наявність спору про право, і звернутись в 2007р. з позовом у суд (т.1,а.с.32-33).

Разом з тим, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 449 від 05.08.1992 р. встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не включених до державного замовлення, визначається Урядом Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Державним комітетом у справах містобудування і архітектури.

Згідно до п.п.1.1 Положення «Про затвердження Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт» від 05.12.2000 № 273, що діяв на час звернення позивача до Святошинської РДА, дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів.

Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.

Отже, колегія судів погоджується з висновками районного суду, що не може бути визнано право власності позивача чи його правонаступника на новостворене нерухоме майно, яке не вводилось у експлуатацію, а спірні питання по суті предмету спору в суді не вирішувались попередньо в Державній архітектурно - будівельній інспекції.

Твердження апеляційної скарги про те, що будівництво здійснив ОСОБА_8 ОСОБА_7 одноособово, що підтверджується, за твердженням позивача, наявними в матеріалах справи копій накладних №003513, № 003214, 000402 та квитанцій (т.2 а.с.200-204) та того, що ОСОБА_8 ОСОБА_9 займався роботою та родиною, а в указаних будівлях не проживав, не спростовують висновків суду про спільне будівництво ОСОБА_8 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_9 оспорюваних споруд, адже зазначені документи не підтверджують, що матеріали були використані саме на дане будівництво та того, що ОСОБА_8 ОСОБА_9 ніяким чином не приймав участі в даному заході, крім того, не має доказів того, що він не проживав та не користувався зазначеними спорудами.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 в особі його правонаступника ОСОБА_2

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його правонаступника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/9301/12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14510/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Морозов М.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.