"03" листопада 2015 р.
Справа №642/7146/15
Провадження №2-о/642/122/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Скляренко С.О., при секретарі Длужинській Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_2, Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про встановлення факту народження дитини, -

Встановив:

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій, в подальшому уточнивши свої вимоги, просить суд встановити факт народження дитини (ОСОБА_3) 07.07.2015 року, матірю якого є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та батьком - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначила, що 05 листопада 2011 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції шлюб, актовий запис №614 від 05.11.2011 року. Перебуваючи у відпустці на території АРК, 07 липня 2015 року в неї народилась дитина, даний факт був встановлений відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, де батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Свідоцтво про народження було видане Керченським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства Юстиції Республіки Крим, актовий запис №731 від 18.07.2015 року. Подружжя мали намір отримати свідоцтво про народження дитини на території України, проте після усного звернення до Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції отримали відповідь, що мають отримати рішення суду про встановлення належного факту після, чого можливо отримають дане свідоцтво. 09.10.2015 року Ленінським ВРАЦС ХМУЮ було надано письмову відповідь про відмову у видачі свідоцтва про народження дитини, з посиланням на ст. 9 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Заявник зазначила, що встановлення факту народження дитини необхідне їй для проведення державної реєстрації народження дитини.

В судове засідання зявилася представник заявниці ОСОБА_4, доводи заяви підтримала у повному обсязі, посилаючись на наведені в ній підстави.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений був належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначивши, що підтримує заявлені ОСОБА_1 вимоги в повному обсязі.

Зацікавлена особа Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про дату та час слухання справи також повідомлений був належним чином, в судове засідання представник не зявився, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Пунктами 1, 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

У пункті 1 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) зазначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові

Пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року №3307/5), встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є : медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о, форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року №9. Якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі, не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 10 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до ст. 17 ч. 1 цього ж Закону, у разі порушення його положень державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Судом встановлено, що 05.11.2011 року між заявницею та ОСОБА_2 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ було зареєстровано шлюб, актовий запис №614, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ВЛ №174510 від 05.11.2011 року (а.с. 6).

Як вбачається з медичного свідоцтва про народження серія 35 №008256, виданого 10.07.2015 року ГБУЗК РК «Керченский РД» (згідно печатки дана установа підпорядковується Російській Федерації - РФ, м. Керч) ОСОБА_1, 15.09.1986 р.н, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, 07.07.2015 року народила хлопчика (а.с. 26).

Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження І-АЯ №612600 від 18 липня 2015 року (а.с.5), заявник зареєструвала народження своєї дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в Керченському міському відділі запису актів цивільного стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, з якого також вбачається, що вказана установа підпорядковується Російській Федерації.

Роз'ясненням Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 09.10.2015 р. №11/04-07-04-05 заявнику було повідомлено, що актовий запис про народження №731 від 18 липня 2015 року, складений Керченським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, не внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, який діє на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1064 від 22.08.2007 року, з посиланням на ст.. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» рекомендовано для вирішення питання щодо державної реєстрації народження сина звернутися до суду для встановлення факту народження дитини.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та /або особами, створеними, обраними або призначеними в порядку, не передбаченому Законом України, є недійсним і не створює правових наслідків.

На сьогодні особливого порядку реєстрації в Україні новонароджених на її окупованій території дітей законодавством не передбачено, існує лише проект Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України», з пропозицією доповнити Кодекс статтею 2591 «Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», яка буде регулювати особливості звернення громадян до суду та розгляду даної категорії справ, тобто передбачати чіткий механізм реалізації громадянами своїх прав. Даний законопроект не схвалений Головним науково-експертним управлінням Апарату Верховної ОСОБА_5 України, про що 02.10.2015 року даний висновок, з зазначенням того, що відповідні суспільні відносини вже достатньою мірою врегульовані у чинному законодавстві. На теперішній час вказаний законопроект Комітетом з питань правової політики та правосуддя рекомендований ОСОБА_5 України для повторного розгляду питання по включення проекту Закону про внесення змін до ЦПК України щодо встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України.

Одночасно суд зазначає, що в заяві ОСОБА_1 по суті йдеться про визначення походження дитини саме від заявниці та її чоловіка в певний час, факт родинних відносин між ними, а не про встановлення факту народження дитини від певної жінки в певний час та в певному місці, яке відноситься до тимчасово окупованої території України. Проте чинним законодавством передбачений інший порядок встановлення походження дитини, а рішення суду про встановлення родинних відносин не може бути підставою для внесення виправлень, змін чи доповнень в актовий запис, видачі заявнику нового свідоцтва тощо.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року №545 (в редакції від 11.04.2011 року, яка є чинною на даний час), а саме: п. 1.1 «Інструкції щодо заповнення та видачі медичного свідоцтва про народження», для забезпечення реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану заклад охорони здоров'я видає "Медичне свідоцтво про народження", форма №103/о.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, а саме - медичного свідоцтва про народження серія 35 №008256 (а.с. 26), воно видане згідно законодавства Російської Федерації за формою №103/у, затвердженою наказом Міністерства здорово охорони та соціального розвитку Російської Федерації від 27 грудня 2011 року №1687н, тобто у відповідності до ст.. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відноситься до документів, виданим органами та /або особами, створеними, обраними або призначеними в порядку, не передбаченому Законом України, і які є недійсними і не створюють правових наслідків.

Суд не може прийняти в якості підтвердження народження дитини в певний час від певних батьків вищезазначене свідоцтво про народження, а також медичне свідоцтво про народження, які є недопустимими доказами згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Одночасно суд зазначає, що в разі предявлення ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту народження нею дитини в певний час та в певному місці, заявниці необхідно звертатися в суд із заявою з такими вимогами та предявити усі документи, які свідчать про народження дитини. Після отримання рішення суду їй буде необхідно звернутися в органи державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про народження.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність достатніх та належних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 234, 256- 259 ЦПК України, ст. ст 13, 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_2, Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про встановлення факту народження дитини залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення .

С У Д Д Я ОСОБА_6