Справа № 363/660/15ц Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/3938/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 9 08.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Волохова Л.А., Сліпченка О.І.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, посилаючись на те, щовід травня 1994 року до 2005 року він з ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_2, а починаючи від 2005 року до травня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1.

За час спільного проживання з відповідачем вони мали спільний бюджет, вели спільні фінансові та господарські справи, спільно проводили вільний час, а також виховували сина відповідачки від першого шлюбу.

Крім того, позивачем було зазначено, що ними за спільні кошти було придбано рухоме майно, необхідне для комфортного життя. В тому числі в 2008 році був придбаний автомобіль марки DAEWO модель LANOS NF 69Y, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 вартістю 52 600 грн. Згідно технічного паспорту вказаний автомобіль зареєстрований на ім'я відповідачки з правом керування на нього (позивача).

Позивач зазначав, що між ними була досягнута усна домовленість щодо користування спірним автомобілем, а саме, що автомобіль залишається у власності відповідачки, а остання сплачує грошову компенсацію за половину вартості автомобіля рівними частинами по 3000 грн., починаючи від травня 2014 року.

Проте він (позивач) отримав тільки один платіж, а в подальшому усна домовленість відповідачкою не виконується.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив встановити факт проживання його з відповідачкою однією сім'єю, як чоловіка та жінки, без шлюбу, визнати автомобіль марки DAEWO модель LANOS NF 69Y, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 їх спільною сумісною власністю і стягнути з відповідачки грошову компенсацію в розмірі 23300 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу автомобіля №008745 від 15 липня 2008 року, укладеного між АТ «Українська автомобільна корпорація» та ОСОБА_3, остання придбала автомобіль марки DAEWO модель LANOS NF 69Y, 2008 року випуску, вартістю 52 600 грн., що підтверджується квитанцією №38 від 15 липня 2008 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 є власником спірного автомобіля із зазначенням права керування ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від 15 січня 2002 року до 24 грудня 2002 року.

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі коли є спір про право він розглядається в порядку позовного провадження.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також того, що автомобіль є спільним майном сторін, що проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, який підлягає поділу між сторонами в рівних частках, позивач просив взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків і суд першої інстанції дав їхнім показанням належну оцінку. Крім того, сторонами в судовому засіданні не заперечувався той факт, що сторони від травня 1994 року спільно проводили вільний час, виїжджали з метою відпочинку за межі області, мали спільних знайомих і друзів.

Правова позиція грунтується на положеннях ст.74 СК України (якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними), відповідних положеннях ст.ст.60-61, 65 СК України.

Згідно частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Стаття 60 СК України зазначає, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Проаналізувавши вищенаведені обставини суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що належних і допустимих доказів ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї позивачем не надано. Обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї, належними і допустимими доказами не доведені.

Твердження позивача про те, що між ними досягнута усна домовленість про сплату відповідачкою половини вартості спірного автомобіля є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме розпискою ОСОБА_2 від 24.04.2014 року про відсутність будь-яких претензій щодо спірного автомобіля. Так, як вбачається з розписки на а.с.54 справи, позивач ОСОБА_2 давав розписку відповідачці ОСОБА_3 про те, що він не має жодних претензій до спірного автомобіля, власником якого є відповідачка ОСОБА_3

Посилання позивача на те, що автомобіль придбаний за спільні кошти сторін та він вказаний в свідоцтві про реєстрацію спірного автомобіля, як такий, що має право керувати вказаним автомобілем, вірно не взяті до уваги судом, оскільки внесення запису про осіб, які мають право керувати автомобілем не підтверджує право власності на автомобіль такої особи.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання автомобіля спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля за недоведеністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Волохов Л.А.

Сліпченко О.І.