Справа № 236/2866/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.

за участю секретаря Макєєвої Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2015 року до суду надійшла позовна заява від представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 321449,04 грн. заборгованості за кредитним договором. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами.

10.09.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 9/25ДС/0361/2007-НВС клн, згідно з умовами якого ОСОБА_4 надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 240 000,00 грн. з розрахунку 16,20 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 10.09.2007 року по 09.09.2027 року.

Того ж дня, 10.09.2007 року, між ТОВ "Кредитпромбанк " та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №9/25ДС/0361/П01/2007-НВС, який діє в редакції додаткової угоди від 27.12.2007 рок, згідно з яким Поручитель взяла на себе обовязок солідарно відповідати за борговими зобовязаннями ОСОБА_1

ТОВ "Кредитпромбанк" було надано ОСОБА_1 кредит у визначеному розмірі на придбання житла.

26.06.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" (правонаступником ТОВ "Кредитпромбанк") та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним ОСОБА_4, ПАТ "Кредитпромбанк" передає ПАТ "Дельта Банк" право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов"язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до вимог вказаного ОСОБА_4 має право у разі недотримання Позичальником умов кредитного договору вимагати погашення заборгованості у повному обсязі (суми кредиту, нарахованих процентів, комісій, штрафних санкцій).

Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від відповідачів повернення заборгованості по кредитному договору у сумі 321449,04 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту - 154687,50 грн. відсотки - 166761,54 грн. та просить суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно вказану заборгованість.

Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 (Петровський район м. Донецька).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.

За таких обставин дана цивільна справа підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області.

Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.76), представник позивача в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив. Позивача неодноразово було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в жодне судове засідання не прибув, відповідно до ухвали суду від 23.11.2015 року явку представника було визнано обов"язковою, але представник позивача до суду не прибув.

Відповідачів було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному сайті Краснолиманського міського суду, крім того про попередні судові засідання відповідачів відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України було повідомлено шляхом публікації оголошення в пресі (а.с.57,74), однак відповідачі в судове засідання не прибули, про наявність поважних для цього причин суд не повідомили, заперечень проти вимог позивача не висунули.

Суд вважає, що за таких підстав не має перешкод в розгляді справи без участі сторін.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором треба відмовити з наступних підстав.

ПАТ «Дельта Банк» зареєстроване як юридична особа (свідоцтво про державну реєстрацію серії АА №267752, видане Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією) та згідно із Статутом функціонує як універсальний банк (а.с.35).

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», банк віднесений до категорії неплатоспроможних (а.с.37).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», згідно з яким з 03 березня 2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», , ОСОБА_5.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до уповноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Судом встановлено, що 10.09.2007 року між відкритим акціонерним товариством ТОВ Кредитпромбанк"" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 9/25ДС/0361/2007-НВСклн. (далі - Договір). Згідно з умовами якого ОСОБА_4 надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 240 000,00 грн. (п.1.1. ОСОБА_4).

Кредитні кошти надані ОСОБА_1 на придбання житла за адресою: АДРЕСА_2 (а.с 7).

Процентна ставка за користування кредитом відповідно до п. 1.5 ОСОБА_4 дорівнює 16,20 % річних, які Позичальник згідно п. 2.4 ОСОБА_4 зобовязується сплачувати Банку кожного календарного місяця (а.с. 7).

Відповідно до п. 6.2 ОСОБА_4 має право у разі недотримання Позичальником умов ОСОБА_4 вимагати погашення заборгованості у повному обсязі (суми кредиту, нарахованих процентів, комісій, штрафних санкцій) (а.с.15).

Даний договір власноручно підписаний ОСОБА_1 (а.с.17).

За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Суд вважає, що кредитний договір відповідає вимогам закону. Підпис у договорі не оспорюється.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як встановлено ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до правил ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 517 ЦК України встановлено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, ті інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно з ОСОБА_4 купівлі-продажу прав вимоги від 30.06.2010 року ТОВ "Кредитпромбанк" передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 9/25ДС/0361/2007-НВСклн. з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Судом встановлено, що заочним рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 21 грудня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредтпромбанк» 367768,44 грн. заборгованості за кредитним договором № 9/25ДС/0361/2007-НВСкли від 10 вересня 2007 року та додатковим договором до нього, а також 1700 грн. - витрати по сплаті судового збору, 120 грн. - витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи (а.с.58-61).

При цьому Петровським районним судом було встановлено, що станом на 18.05.2012 року за відповідачами рахувалася заборгованість в сумі 367768 грн., яка складалася з наступного: 126500 грн. сума основного боргу, 28187,50 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 7747,43 грн. заборгованість по пені, 85587,72 грн. - сума прострочених процентів за користування кредитом, 23529,20 грн.- заборгованість по пені за відсотками, заборгованість за додатковою угодою: 34756,25 грн. сума основного боргу, 21268,75 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 5275,09 грн.- заборгованість по пені за кредитом, 6940,66 грн.- заборгованість по пені за відсотками (а.с.60). Вказане судове рішення набуло чинності 02.01.2013 року.

Таким чином, суд констатує, що з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредтпромбанк» вже була стягнута заборгованость за кредитним договором № 9/25ДС/0361/2007-НВСкли від 10 вересня 2007 року за вищезазначеним рішенням суду.

У п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін даного кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Проте, як встановлено судом з розрахунку, що його надано позивачем заборгованість станом на 28.07.2015 року складає 321449,04 грн., та складається з наступного: тіло кредиту - 154687,50 грн. та відсотки - 166761,54 грн. (а.с.23). Але ж саме цю суму й було стягнуто з відповідачів відповідно до рішення Петровського районного суду м. Донецька, правом на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не скористався.

Щодо можливості відступлення права грошової вимоги до боржника при наявності рішення суду суд наголошує на наступному.

Стаття 512 Цивільного кодексу встановлює вичерпний перелік підстав для заміни кредитора в зобовязанні, а саме: 1) відступлення права вимоги; 2) правонаступництво; 3) виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обовязку боржника третьою особою.

Таким чином, законодавцем чітко розмежовані підстави, коли кредитор у зобовязанні може бути замінений.

Для процедури виконання судових рішень українське законодавство має спеціальний нормативно-правовий акт Закон «Про виконавче провадження». Норми цього документа, крім іншого, містять і положення щодо того, коли та за яких підстав сторона у виконавчому провадженні може бути замінена.

Так, ч. 5 ст.8 закону, а також ст. 378 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що в разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Отже, норми чинного законодавства встановлюють можливість заміни сторони у виконавчому провадженні виключно в разі правонаступництва, яке згідно ст.512 ЦК є однією з підстав заміни кредитора в зобовязанні на рівні з відступленням права вимоги.

Слід також зазначити, що в ст. 513 ЦК, яка встановлює вимоги щодо форми правочину, яким здійснюється заміна кредитора, зазначено: «Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредитору».

Зі змісту наведеної статті можна зробити висновок про те, що передаватись можуть лише такі права, які кредитор набув унаслідок укладення певного правочину. Що ж до можливості передання прав, набутих згідно з рішенням суду, то на сьогодні згідно з нормами ЦК кредитори таких повноважень не мають.

Тобто, чинне цивільне законодавство надає кредиторові можливість уступити право вимоги кредитора іншій особі, а не право стягнення коштів за рішенням суду. Отже, кредитор може уступити право вимоги тільки до прийняття рішення судом.

Оскільки рішення Петровського районного суду м. Донецька від 21.12.2012 року набуло чинності 02.01.2013 року, а договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено 26.06.2013 року, суд вважає, що ПАТ "Кредитпромбанк" не мав права уступити право вимоги щодо відповідачів ПАТ "Дельта Банк".

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд вважає, що задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» призведе до стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однієї й тієї суми кредитної заборгованості, тобто, відбудеться подвоєння суми кредитної заборгованості.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи сукупність доказів, зібраних та перевірених в судовому засіданні, суд приходить до переконання про необґрунтованість вимог позивача.

Наведене дозволяє дійти висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором треба відмовити.

Відповідно до п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду), від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, якщо позивача, звільнено від сплати судового збору, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 213 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя