Справа №480/2781/14-ц 07.07.2015 07.07.2015 07.07.2015
Провадження №22ц/784/1505/15 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства

«ЮГцемент»

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

публічного акціонерного товариства «ЮГцемент»

(далі ПАТ «ЮГцемент»),

третя особа генеральний директор ПАТ «ЮГ цемент» ОСОБА_5

про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення працівника, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ПАТ «ЮГцемент» про визнання незаконними наказів № 473-к та № 521 від 11 листопада 2014 року та від 23 жовтня 2014 року відповідно, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Позивач зазначав, що працював водієм 3 класу на автомобілі БелАЗ-7540 в автотранспортному відділенні Виробництва № 1 ПАТ «Юг цемент». Наказом № 473-к від 11 листопада 2014 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Вважає, що його звільнення з займаної посади є незаконним, оскільки проведено з порушенням вимог трудового законодавства та без згоди на звільнення виборного органу Первинної незалежної професійної спілки робітників ПАТ «ЮГцемент», членом якої він є. Крім того, в поданні на звільнення відповідачем не зазначено, в чому полягає систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків. Також у звязку з його незаконним звільненням йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яку він оцінює у 1 000 грн.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем вимог чинного трудового законодавства, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Скасовані накази генерального директора ПАТ «ЮГцемент» № 473-к та № 521 від 11 листопада 2014 року та 23 жовтня 2014 року відповідно, про звільнення ОСОБА_3 Поновлено останнього на роботі на посаді водія а/м БєлАЗ-7540 3 класу автотранспортного відділення Виробництва № 1 ПАТ «ЮГцемент» з 11 листопада 2014 року. Стягнуто з ПАТ «ЮГцемент» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21 088 грн. 92 коп. з урахуванням податків і обовязкових зборів та 1 000 грн. компенсації моральної шкоди. В частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць допущено негайне виконання рішення суду. Також стягнуто з ПАТ «ЮГцемент» на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЮГцемент» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням вимог матеріального і процесуального права. Крім того, рішення суду ухвалено без повного зясування всіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 10 квітня 2012 року ОСОБА_3 був тимчасово прийнятий водієм на автомобіль БєлАЗ-7540 3 класу автотранспортного відділення Виробництва № 1 ПАТ «ЮГцемент». 30 грудня 2012 року позивач був звільнений з займаної посади у звязку з закінченням строку договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України проте, з 22 січня 2013 року ОСОБА_3 був знову тимчасово прийнятий на вказану посаду, а з 21 травня 2013 року переведений на постійне займане місце водія (а.с. 7).

Наказом генерального директора ПАТ «ЮГцемент» ОСОБА_5 від 11 листопада 2014 року № 473-к звільнено ОСОБА_3 з роботи з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення ( а.с. 8).

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, згідно з вимогами ч. 1 і ч. 7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Також ч. 1 ст. 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Згідно із ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року № 6-163цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 504 від 14 жовтня 2014 року ОСОБА_6 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та крім того, він був позбавлений будь-яких преміальних та інших заохочувальних виплат за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 100 % таких виплат (а.с. 43).

Згідно протоколу зборів профкому Первинної незалежної професійної спілки робітників ПАТ «ЮГцемент» від 14 жовтня 2014 року ОСОБА_3 було прийнято у члени вказаної профспілкової організації (а.с. 89-90).

24 жовтня 2014 року генеральним директором ПАТ «ЮГцемент» ОСОБА_5 було видано подання на звільнення ОСОБА_3А, яке передано керівнику Первинної незалежної професійної спілки робітників ПАТ «ЮГцемент» (а.с. 9).

Згідно з протоколом засідання профкому від 24 жовтня 2014 року згоди на звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України профкомом не надано з посиланням на необґрунтованість звільнення (а.с 87-88). Також, на цьому засіданні профкому був затверджений текст листа на імя Генерального директора ПАТ «ЮГцемент» з обґрунтуванням відмови про надання згоди на звільнення ОСОБА_3А, про що зазначено у протоколі засідання профкому (а.с. 87).

В цей же день, 24 жовтня 2014 року, вказаний лист з обґрунтуванням відмови в наданні згоди на звільнення позивача, надійшов до відповідача за № 2507 про ще свідчить відбиток штампу ПАТ «Югцемент» (а.с. 10). Тобто, рішення профкому було доведено до керівництва ПАТ «ЮГцемент».

Відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняття рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття.

Матеріалами справи підтверджується, що зазначений законом порядок повідомлення профкомом був виконаний.

Проте, наказом генерального директора ПАТ «ЮГцемент» ОСОБА_5 від 11 листопада 2014 року № 473-к, не зважаючи на мотивовану відмову профкому у дачі згоди на звільнення, ОСОБА_3 звільнено з роботи з посади водія а/м БелАЗ-7540 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8). Підставою вказаного наказу зазначено наказ № 521 від 23 жовтня 2014 року.

Наказ генерального директора ПАТ «ЮГцемент» від 23 жовтня 2014 року № 521 також містить данні про звільнення ОСОБА_3 з роботи з посади водія а/м БелАЗ-7540 згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 39), який і став підставою для винесення кадрового наказу №473-к про звільнення позивача.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, прийшов до правильного висновку, що оскільки попередньої згоди на звільнення позивача профспілковий комітет не дав, то у відповідача не було підстав для розірвання з ним трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП.

Оскільки звільнення ОСОБА_3 за наведених обставин було незаконним, то суд першої інстанції правильно поновив його на роботі і у відповідності до ст. 235 КЗпП України стягнув на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду (ст. 237-1 КЗпП України).

Посилання представника відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що протокол профкому від 24 жовтня 2014 року містить ознаки завідомо підробленого документу є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують по суті правильне рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційній скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ЮГцемент» відхилити, а рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді