АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/336/15-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/1599/К/15 інстанції Патинка А.Г.
Категорія №47 (І) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Масловій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове", третя особа відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове" (надалі ТОВ «Степове») про розірвання договору оренди земельної ділянки від 03 травня 2012 року, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі за 2014 рік у розмірі 4593, 66 грн. та судових витрат у розмірі 487,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3, зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 8,27 га., що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

03 травня 2012 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «Степове» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, згідно пункту 4.1 якого, орендна плата за користування земельною ділянкою площею 8,27 га становила 5% від державної оцінки земельної ділянки, що складає 8110,19 грн., яку відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві до 31 грудня кожного року протягом всього строку оренди. У зв'язку з тим, що відповідач сплатив їй орендну плату за 2013 рік влітку 2014 року за 2014 рік наприкінці лютого та у березні 2015 року, уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції ОСОБА_3, просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року, зареєстрований у Держкомземі Софіївського району за № 01537 та стягнути з відповідача на її користь судовий збір у сумі 243,60 грн.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_3 про зменшення позовних вимог та повернення сплаченого судового збору. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Софіївському районі Дніпропетровської області повернути ОСОБА_3 243, 60 грн. судового збору.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Степове» про розірвання договору оренди землі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на те, що станом на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_3 у ТОВ «Степове» була заборгованість по орендній платі, яку вони сплатили під час розгляду справи, тому позивач зменшила позовні вимоги. У зв'язку з тим, що протягом 2013 та 2014 року двічі мало місце несплата відповідачем орендної плати позивачу, вона змушена була у 2014 та 2015 роках звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача орендної плати за землю, що, на думку апелянта, підпадає під дію п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України, який передбачає розірвання договору оренди земельної ділянки у разі систематичної несплати орендної плати. Судом першої інстанції не було досліджено питання системної несплати відповідачем орендної плати позивачу. Несвоєчасною виплатою орендної плати відповідачем завдано ОСОБА_3 істотної шкоди, оскільки вона не могла задовольнити свої матеріальні потреби.

Крім того, судом невірного застосовано норми ст.611 ЦК України та помилково зазначено про те, що договором оренди земельної ділянки передбачене стягнення пені за порушення грошового зобов'язання і саме це унеможливлює застосування п.1ч.1 ст. 611 ЦК України, який передбачає розірвання договору, оскільки пеня є додатковою фінансовою санкцією, яка по своїй природі не може перешкоджати розірванню договору.

Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції невірно трактує поняття «системна несплата», оскільки, як вбачається з оскаржуваного рішення суду, для визнання несплати орендної плати систематичною, необхідна її несплата протягом двох або більше років, однак, при цьому суд не взяв до уваги, що позивач звертається до суду з аналогічними вимогами вже другий рік поспіль. Отже, судом, на думку апелянта, неправильно застосовано п. "д" статті 141 Земельного кодексу України, порушено ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав та свобод людини від 20.03.1952 року та не взято до уваги правові висновки Верховного суду України, висловлені у Постанові від 25.06.2011 року по справі 6-17цс11, та висновки Верховного суду України від 01.03.2013 року, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України за ІІ півріччя 2012 року, які на підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Як на підставу для скасування рішення та задоволення позову ОСОБА_3, її представник посилається на те, що відповідач не заперечує суттєву затримку сплати орендної плати за 2013 рік - 5 місяців, сплату орендної плати за 2014 рік у лютому 2015 року. До того ж відповідачем не виконано умови п. 4.7 договору оренди земельної ділянки та не виплачено позивачу пеню за затримку розрахунку орендної плати ні за 2013 рік, ні за 2014 роки.

Несвоєчасна виплата орендної плати, на думку представника позивача, є істотним порушенням умов договору оренди і ЗУ «Про оренду землі», що є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме: помилково зазначено про те, що позивачем не надано суду належних доказів підстав для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки, оскільки представником позивача до матеріалів справи надані 2 претензії з доказами їх отримання відповідачем. Також судом безпідставно відхилено клопотання представника позивача про витребування з відповідача документів, які підтверджують заборгованість з орендної плати за 2013 - 2014 роки, хоча до матеріалів справи надавалися і копії претензій та копії реєстрів про їх отримання. До того ж представник відповідача не був присутнім в судовому засіданні та зміг висловити свою думку щодо заявленого клопотання. Крім того, не даючи змоги представнику позивача ставити питання представнику відповідача, судом першої інстанції було порушено засади змагальності сторін, та позбавлено представника позивача права доводити переконливість доказів з боку позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 8, 27 га., що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

03 травня 2012 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «Степове» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років.

Відповідно до акту приймання -передачі земельної ділянки в оренду до Договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року ОСОБА_3 передала, а ТОВ «Степове» прийняло з метою виробництва товарної сільськогосподарської продукції в строкове платне користування земельну ділянку, площею 8,27 га.(а.с. 10).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3, посилалася на те, що відповідач у встановлений строк, згідно п. 4.4 Договру оренди не сплатив їй орендну плату за 2013 рік та 2014 рік, що, на її думку, є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, необґрунтованості та відсутності підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав, наведених позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що розірвання договору оренди землі можливе лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, вказані вище норми та правова позиція Верховного Суду України пов`язують підставу розірвання договору оренди земельної ділянки лише з систематичною несплатою орендної плати, а не з затримкою у виплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 4.1 Договору обумовлено, що орендна плата сплачується орендарем у грошовій або натуральній формі сільськогосподарської продукції. Орендна плата складає у грошовому виразі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата, що відповідає 8110,19 грн. До розміру орендної плати включена сума, яка дорівнює розміру податку на доходи орендодавця, які він повинен сплатити до бюджету згідно з чинним законодавством. Вказана сума прибуткового податку не сплачується орендодавцеві, а перераховується Орендарем до відповідно бюджету, згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п.4.4 Договору, орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня кожного року дії Договору оренди.

Пунктом 9.4 договору оренди встановлено обов'язки орендаря земельної ділянки, зокрема, своєчасно сплачувати орендну плату.

Згідно п.4.7 договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем, у разі не внесення орендної плати в строки, визначені чинним договором, стягується пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 06 січня 2015 року відповідачем ТОВ «Степове» не було виплачено позивачу ОСОБА_3 орендну плату за 2014 рік у повному обсязі, у зв'язку з чим, представник позивача ОСОБА_2 17.01.2015 року, 17.02.2015 року на адресу ТОВ «Степове» направила відповідні претензії (а.с.11-12). Позивачу ОСОБА_3 за 2014 рік згідно договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року, ТОВ «Степове» у лютому 2015 року повністю сплатило орендну плату за 2014 рік, за 2013 рік орендна плата повністю сплачена у 2014 році, на що будь-яких заперечень відповідач по справі у суді першої інстанції не надав.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів систематичної несплати їй відповідачем орендної плати згідно договору оренди земельної ділянки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про розірвання договору оренди від 03.05.2012 року з підстав, наведених позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_3, у ТОВ «Степове» була заборгованість по орендній платі за 2014 рік, яку вони сплатили під час розгляду справи, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки не є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що протягом 2013 та 2014 року, двічі, мала місце несплата відповідачем орендної плати позивачу, у зв'язку з чим вона змушена була у 2014 та 2015 роках звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача орендної плати за землю, що підпадає під дію п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України, який передбачає розірвання договору оренди земельної ділянки у разі систематичної несплати орендної плати, не беруться до уваги колегією суддів, так як позивачем та її представником не надано належних та допустимих доказів систематичної несплати орендної плати.

Також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено питання системної несплати відповідачем орендної плати позивачу, оскільки спростовуються матеріалами справи та наявними у ній доказами, а саме: довідками та відомостями про виплату ТОВ «Степове» позивачу орендної плати згідно договору від 03.05.2012 року.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є посилання апелянта на те, що судом невірно застосовано норми ст.611 ЦК України та помилково зазначено про те, що договором оренди земельної ділянки передбачене стягнення пені за порушення грошового зобов'язання і саме це унеможливлює застосування п.1ч.1 ст. 611 ЦК України, який передбачає підстави розірвання договору, оскільки пеня є додатковою фінансовою санкцією, яка по своїй природі не може перешкоджати розірванню договору, так як п. 4.7 договору оренди від 03.05.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем, дійсно передбачено у разі не внесення орендної плати в строки, обумовлені договором, стягнення пені у розмірі 0,01% від несплаченої суми. Згідно п.4.7 договору оренди земельної ділянки, затримка у виплаті орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди. Крім того, договором оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачено такої підстави для розірвання договору, як систематична затримка виплати орендної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно трактує поняття «системна несплата», отже судом неправильно застосовано п. "д" статті 141 Земельного кодексу України, порушено ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав та свобод людини від 20.03.1952 року та не взято до уваги правові висновки Верховного суду України, висловлені у Постанові від 25.06.2011 року по справі 6-17цс11, та висновки Верховного суду України від 01.03.2013 року, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України за ІІ півріччя 2012 року, які на підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Суд першої інстанції у повній мірі дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та при вирішенні спору вірно застосував п. "д" статті 141 Земельного кодексу України. Висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України. Рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням вимог Конвенції про захист прав та свободи людини від 20.03.1952р.

На думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечує суттєву затримку сплати орендної плати за 2013 рік- 5 місяців, сплату орендної плати за 2014 рік у повному обсязі у лютому 2015 року, та на те, що несвоєчасна виплата орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди і ЗУ «Про оренду землі», що є підставою для дострокового розірвання договору оренди, оскільки виходячи з положень п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, підставою розірвання договору оренди земельної ділянки є лише систематична несплата орендної плати, а не з затримка її у виплаті.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме: судом безпідставно відхилено клопотання представника позивача про витребування з відповідача документів, які підтверджують заборгованість з орендної плати за 2013 - 2014 роки, хоча до матеріалів справи надавалися і копії претензій та копії реєстрів про їх отримання. не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки це не призвело до неправильного вирішення спору по суті. Крім того, відповідач не надав жодних заперечень щодо затримки виплати позивачу орендної плати.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що представник відповідача не був присутнім в судовому засіданні та не зміг висловити свою думку щодо заявленого клопотання про витребування документів на підтвердження заборгованості по орендній платі , колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст. 169 ЦПК України, суд розглянув справу, без участі відповідача на підставі наданих доказів.

Не беруться до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні суду безпідставно зазначено про те, що позивачем не надано доказів підстав для розірвання спірного договору оренди, не дано належної оцінки доказам позивача, оскільки відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто вищенаведені посилання представника позивача зводяться до переоцінки доказів та незгоди по їх оцінці судом першої інстанції.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є посилання в апеляційній скарзі на те, що не даючи змоги представнику позивача ставити питання представнику відповідача, судом першої інстанції було порушено засади змагальності сторін, оскільки суд першої інстанції розглянув справу відповідно до вимог ЦПК України, не допустивши при цьому порушень ст.10 ЦПК України. Позивачем та її представником 24.06.2015 року подані заяви про розгляд справи без їх участі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

І.Є. Ляховська