АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Побірченко Т.І., Усика Г.І.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування, стягнення пені та трьох відсотків річних, за прострочення виконання грошового зобовязання, -

В С Т А Н О В И Л А

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на свою користь грошові кошти в якості пені за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 2404 грн. 94 коп.; грошові кошти в якості прострочення 3% річних в розмірі 531 грн. 55 коп.; грошові кошти в якості виплати страхового відшкодування по справі № 23882 в розмірі 30943 грн.79 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 311,00 грн. (а.с.51-54).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2015 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування, стягнення пені та трьох відсотків річних, за прострочення виконання грошового зобовязання відмовлено.

Справа № 755/6763/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9841/2015
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_2
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_3
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, так як вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку із неповним зясуванням всіх обставин справи, що стало наслідком упередженого, неповного, субєктивного розгляду справи без належного вивчення судом всіх обставин та без надання оцінки доказам та посиланням сторін. Також, позивач вказує на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не виконано вимоги передбачені ст.ст. 57 - 59 ЦПК України, зокрема не виконано вимоги щодо відповідності доказу вимогам належності і допустимості, порушено норми ст. 179 ЦПК України оскільки не в повній мірі та не налкжним чином досліджено надані позивачем докази. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що відсутність постанови про притягнення винної особи до відповідальності не є підставою для визнання того, щоцивільно - правова відповідальність винної особи зовсім не настала, оскільки її відповідальність підтверджується іншими доказами по справі, складеними правоохоронними органами та наданими до суду.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов є необґрунтованим та такими, що не підлягає задоволенню, оскільки в межах даного спору не встановлено обставин виникнення цивільно-правової відповідальності особи, яка заподіяла шкоду, що слугувало б підставою для відшкодування потерпілій особі заподіяної шкоди, яка завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням положень Закону України «Про обовязкову страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 27.06.2014, приблизно 23 год. 20 хв. у місті Києві на вул. Прирічній, 5, автомобілем «КІА CARNIVAL», н.з. АА0637ВЕ (який не належить даному транспортному засобу), під керуванням водія, який повідомив в усній формі свої анкетні дані та назвався ОСОБА_4 (жодних документів засвідчуючи особу та реєстраційних документів на транспонуй засіб він при собі не мав), скоєно наїзд на припарковані автомобілі: «HYUNDAI GETZ», н.з. ВВ 9131АЕ, яким керує водій ОСОБА_5, «HYUNDAI ELANTRA», н.з. АА0210ВМ, яким керує водій ОСОБА_6, «HONDA ACCORD», н.з.АА0094ЕВ, яким керує водій ОСОБА_7, та «BMW Х5», н.з. АА54970А, яким керує водій ОСОБА_8

Власником автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10-11).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПАТ «ІНГО Україна», що підтверджується полісом № АС/5423309 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з визначеним строком дії з 12.09.2013 до 11.09.2014, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000 грн., розмір франшизи - 510,00 грн. (а.с.14)

02.07. 2014 ОСОБА_1 повідомила МТСБУ про настання страхового випадку, який мав місце 27.06.2014 за участю забезпеченого транспортного засобу - легкового автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_6, якому заподіяно механічні пошкодження автомобілем «КІА», н.з. АА0637ВЕ, особу власника транспортного засобу та водія, який на момент настання дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом, не встановлено. (а.с. 108-110).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним обєднанням страховиків, які здійснюють обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями МТСБУ, серед іншого, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 статі 1 цього Закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого, (ст.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності субєкта оціночної діяльності.

У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі обєкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності;

Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції країни та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003.

Таким чином, єдиним законним доказом вартості нанесеного матеріального збитку - є відповідний експертний висновок субєкта оціночної діяльності.

На підставі Звіту № 9160 про оцінку колісного транспортного засобу, який складено ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» 28.07.2014, на замовлення МТСБУ», встановлено, що вартість відновлювального ремонту дослідженого транспортного засобу - «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 30943 грн.79 коп. (а.с.82-94).

18.09.2014 (вих. №3/1-05/25390) МТСБУ направило на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення, яким розяснено, що для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування заподіяної шкоди, відповідно до ст. 35 Закону, необхідно надати до МТСБУ наступні документи: копію свідоцтва про реєстрацію зазначеного вище ТЗ засвідчену Вашим підписом та написом «відповідає оригіналу»; довідку про пошкодження зазначеного вище ТЗ, складену ДАІ на місці ДТП; копію постанови суду завірену гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП та яка набрала законної сили (а.с.76).

Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як розяснено у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Таким чином, аналізуючи вищевказані положення Закону, потерпілому потрібно надати докази на підтвердження факту завдання шкоди за участю особи, яка завдала вказану шкоду, розмір заданої шкоди, а також докази на підтвердження того, що особа, яка завдала шкоди є саме завдавачем такої шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати таку шкоду, тобто докази, які будуть підтверджувати що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, що в свою чергу, встановлюється судом та зазначається в постанові про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

А отже, твердження позивача відносно того, що відсутність постанови про притягнення винної особи до відповідальності не є підставою для визнання того, що цивільно-правова відповідальність винної особи зовсім не настала, оскільки її відповідальність підтверджується іншими доказами по справі, складеними правоохоронними органами та наданими до суду, є безпідставними, оскільки наявність чи відсутність вини у діях особи, яка завдала шкоди може бути встановлена лише судом в постанові про притягнення винної особи до відповідальності, де також має бути зазначено, що дії останньої були неправомірними, та між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок, що є основною умовою для відшкодування шкоди потерпілому та виникнення цивільно-правової відповідальності особи. Встановлення вини особи у даному провадженні, як на тому наполягає позивач не вбачається можливим , оскільки ця особа не залучена до участі у справі. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що особа іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди не встановлена, відповідно, достовірно не підтверджена відсутність у неї полісу обовязкового страхування. А тому підстави для стягнення з МТСБУ страхового відшкодування на даний час відсутні, так як вимога предявлена передчасно.

Доводи апелянта про розгляд справи судом без належного її вивчення та без надання належної оцінки доказам позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції в ході розгляду справи досліджені всі наявні в матеріалах справи докази та їм дана відповідна оцінка в рішенні суду у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

Отже, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

.