Справа № 303/5649/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Кеміня М.П., Джуги С.Д.

при секретарі - Маринець Д.М.

з участю - позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2, що діє від імені ОСОБА_1, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,-

у с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (а.с. 19-20), в якому, посилаючись на норми ЖК України (ст.ст.1, 64-67, 99, 116) та ЦК України (ст.ст.11-16, 316, 321, 322, 386, 391) просив усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 будинковолодіням № 52 по вул.Виноградна, с.Кендерешів, Мукачівського району шляхом виселення відповідача без надання іншого житла.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що позивач згідно погосподарських книг є головою домогосподарства АДРЕСА_1. Відповідач проживає в будинку без реєстрації, не здійснює жодних витрат по утриманню будинку, не оплачує комунальні послуги, систематично порушує правила співжиття.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року (а.с. 44-45) у задоволення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 47-48) представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду від 29 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, керувався ст.116 ЖК, п.17 постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» та виходив з того, що позивачем не надано доказів тривалої антигромадської поведінки ОСОБА_3, систематичного руйнування, псування останнім жилого приміщення або використання його не за призначенням та систематичного порушення правил співжиття.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення здійснюється у разі, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

З матеріалів справи, зокрема з довідок, виданих Кольчинським селищним головою Дуб М.В. вбачається, що згідно з даними погосподарської книги № 14 на 2011-2015 рр. № ОПО 0646-1, позивач ОСОБА_1 є головою домогосподарства - житлового будинку АДРЕСА_1, побудованого у 1959 році (а.с. 5).

У 1959 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Таким чином, громадянин набував статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набував право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

Такий висновок узгоджується з висновком до якого дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Із 1979 року особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) є по господарські книги.

Вищезазначене, а також наявність відповідних записів у погосподарських книгах підтверджують належність на праві приватної власності ОСОБА_1 зазначеного домоволодіння, що сторонами і не оспорюється.

Таким чином, в даній справі ОСОБА_1 заявлена матеріально-правова вимога як власником будинку про усунення перешкод у користуванні будинком.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не є членом сім'ї позивача, а є сторонньою для неї і її сім'ї людиною, яка, згідно з поясненнями позивача та письмовими поясненнями членів її сім'ї відбувала покарання у місцях позбавлення волі разом із ОСОБА_5, сином позивача, та після звільнення на прохання останнього та з дозволу позивача вселився до будинку до того часу, поки не знайде собі власне житло.

Після смерті ОСОБА_5, відповідач постійно вчиняє сварки, погрожує позивачу та членам її сім'ї, вживає алкогольні напої.

Суд першої інстанції, не з'ясувавши обставини справи, помилково застосував до спірних правовідносин ст.116 ЖК України, оскільки з підстав, як уже зазначалося, передбачених частиною першої цієї статті, відповідно до ст.157 ЖК України може бути виселено лише членів сім'ї власника житлового будинку.

Крім того, позивачем була заявлена вимога про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням шляхом виселення відповідача без надання іншого житла, з підстав, як уже зазначалося, передбачених нормами ЦК України.

За таких обставин, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє від імені ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 будинковолодінням АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В. Джуга С.Д.