Справа № 204/6456/15-ц
Провадження № 2/204/2666/15 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю прокурора Козакевич Ю.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом Органа опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вона є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини, ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідачка належної уваги сину не приділяла, вела асоціальний спосіб життя. У хлопця було виявлено цукровий діабет І типу. Дитині визначено добову дозу та режим введення препаратів інсуліну, регулярне дієтичне харчування. Однак, мати рекомендації лікарів не виконувала, чим ставила під загрозу життя та здоров'я дитини. Не слідкувала за навчанням сина, на зауваження педагогів також не реагувала. Житлові умови дитини були незадовільні, а саме: житло перебувало у занедбаному стані, за борги вимкнено світло та газ, із-за великої кількості домашніх тварин був сморід. У зв'язку з чим, на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року за позовною заявою органу опіки та піклування виконкому Красногвардійської районної у місті ради, дитину було відібрано у матері та стягнуто аліменти. Відповідно до рішення виконкому Красногвардійської районної у місті ради від 22.03.2013 року № 53 «Про надання неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» дитині було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. На підставі рішення виконкому Красногвардійської районної у місті ради від 21.06.2013 року № 111/2 «Про влаштування неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до державного закладу» хлопця було влаштовано до КЗО «Міський дитячий будинок № 1» Дніпропетровської обласної ради». З 2014 року ОСОБА_3 навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти. У червні 2015 року від навчального закладу надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_2 долею сина не цікавиться. За час навчання жодного разу його не відвідала. Здоров'ям не цікавилася. Аліменти не сплачує. У 2013 році ОСОБА_2 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_1, взамін чого у 2014 році придбала домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2. Однак, до цього часу не оформила право власності, не зареєструвалася сама та не зареєструвала сина. Голова та секретар Горьківської сільської ради неодноразово виходили за місцем мешкання матері, однак вдома її не було. Після рішення суду про відібрання дитини, ОСОБА_2 не зробила ніяких дій для того щоб повернути сина. Багато часу вона взагалі його не бачила та не допомагала матеріально.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, вказавши, що відповідачка своїх батьківських обов'язків не виконує.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказала, що вона любить свого сина, а він любить її. За першої можливості вона йому допомагає, надає гроші, приїздить до нього. Привести житло в придатний стан та оформити домоволодіння вона не може у зв'язку з відсутністю коштів.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та наполягала на задоволенні позовної заяви.

Вислухавши сторони та прокурора, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків та саму дитину, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є матір'ю неповнолітнього: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1, виданим повторно 19.02.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 116 від 18.06.1999 року (а.с.5).

Батько дитини - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2, виданим повторно 19.02.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 317 від 25.10.2002 року (а.с.6).

У зв'язку з тим, що мати дитини свідомо нехтувала своїми батьківськими обов'язками, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року по справі № 419/9060/2012, яке скасоване не було та набрало законної сили 25 лютого 2015 року, в неї був відібраний її неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-11).

На підставі вищевказаного рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року, рішення виконкому Красногвардійської районної у місті ради від 22 березня 2013 року № 53 «Про надання неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» дитині було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.12).

А рішенням виконкому Красногвардійської районної у місті ради від 21 червня 2013 року № 111/2 «Про влаштування неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до державного закладу» дитину було влаштовано до Комунального закладу освіти «Міський дитячий будинок № 1» Дніпропетровської обласної ради (а.с.12).

З 2014 року неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти.

Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі, а тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Представник позивача в судовому засіданні стверджувала, що після рішення суду про відібрання дитини, ОСОБА_2 не зробила ніяких дій для того, щоб повернути сина. Матері не цікаво, де і як навчається її син, чи отримує він необхідне лікування. Багато часу вона взагалі його не бачила та не допомагала матеріально, у зв'язку з чим, просила позбавити її батьківських прав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Твердження представника позивача підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка є соціальним педагогом, і яка вказала, що за час перебування дитини у навчальному закладі мати його не відвідувала, жодного разу не цікавилася станом його здоров'я. Зазначила, що при бесіді з дитиною, останній вказав, що проживати з матір'ю в її будинку він бажає, оскільки житло занедбане та в ньому жити неможливо.

Згідно висновку органа опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виходячи з інтересів дитини, враховуючи те, що поведінка ОСОБА_2 є винною, вона злісно ухиляється від виховання дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Відповідачка, в свою чергу, заперечувала проти вищевказаних обставин та вказала, що вона любить свого сина, цікавиться його життям. За першої можливості вона йому допомагає, надає гроші.

Її твердження підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка є її матір'ю та бабусею дитини, і яка вказала, що вони щотижня бачяться з дитиною у місті, відповідачка, коли є можливість, надає йому кошти, а приїздити до нього він їм заборонив.

Дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази та з урахуванням усіх вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що відповідачка дійсно не приділяє належної уваги здоров'ю дитини, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, але судом також встановлено, що мати любить свою дитину, за мірою своїх можливостей надає йому допомогу, бажає з ним спілкувати та хоче бути поряд з ним і забрати його до себе. Проте, в силу життєвих обставин та відсутності матеріальних можливостей, вона не може надати дитині все необхідне.

Таким чином, залишення дитини з відповідачкою було б небезпечним для його здоров'я, а тому, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був відібраний від своєї матері рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року по справі № 419/9060/2012, яке скасоване не було та набрало законної сили 25 лютого 2015 року, в порядку ч. 1 ст. 170 СК України, згідно якої, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

На теперішній час дитина знаходиться на повному державному забезпеченні та отримує стипендію.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В судовому засіданні був допитаний неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який вказав, що він живе на стипендію, а також кошти йому надає матір, десь 300 грн. на місяць. З матір'ю він бачиться десь 1-2 рази на тиждень, при зустрічах мати цікавиться його навчанням. Зазначив, що в них з матір'ю гарні стосунки та він бажає з нею спілкуватися, але не бажає з нею жити, оскільки будинок, в якому вона живе не придатний для життя. При цьому, вказав, що в навчальний заклад мати з бабцею до нього не приїздять, оскільки він їм заборонив, на питання прокурора вказав, що він їх не соромиться, а заборонив їм, аби вони не витрачали кошти на дорогу, оскільки в навчальний заклад їх все одно не пустять. З приводу позбавлення його матері батьківських прав відносно нього вказав, що йому байдуже.

Тобто, з тверджень дитини також вбачається, що мати любить свою дитину, за мірою своїх можливостей надає йому допомогу, бажає з ним спілкувати, а дитина спілкуватися з матір'ю, та відповідачка бажає бути поряд з ним. Тому, суд вважає вимоги позивача безпідставними.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Оскільки позивачу, який звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, відмовлено в задоволенні його позовних вимог, то судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 150, 155, 164-166 СК України, Законом України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Органа опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова