Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу запозовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 24 697,33 доларів США. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив суд стягнути на його користь з останнього заборгованість, яка на 26 квітня 2013 року становила 54 779 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 437 849 грн 80 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від ІНФОРМАЦІЯ_1 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 098,91 доларів США, що еквівалентно 272 450 грн 29 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову змінено, провадження у справі у цій частині закрито.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що 28 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 24 697,33 доларів США.

З наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 26 квітня 2013 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 54 779,16 доларів США, з яких: 16 682,74 доларів США - заборгованість за кредитом; 16 032,97 доларів США - заборгованість за процентами; 1 383,20 доларів США - заборгованість по комісії; 18 012,14 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 62,55 доларів США - штраф (фіксована частина); 260,55 доларів США - штраф (процентна складова).

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафів та пені, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Під час апеляційного розгляду справи установлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення штрафних санкцій та пені, апеляційний суд виходив з того, що відповідач помер, а згідно відповіді нотаріуса заяв про прийняття спадщини або про відмову до неї від спадкоємців не надходило.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 4 ст. 25 ЦК Українипередбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-які стадії цивільного процесу.

Пунктом 6 частини 1 статті 205 ЦПК Українипередбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ст. 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК Україниспадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати положення ст. 1282 ЦК України, за якою спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Оскільки законом передбачено обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора спадкодавця в межах одержаного в спадщину майна, суд для правильного вирішення справи мав встановити спадкову масу, коло спадкоємців, що прийняли спадщину.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно, не встановив коло спадкоємців та спадкову масу, а саме: наявність у відповідача нерухомого майна, а також осіб, які проживали з відповідачем на момент його смерті, та дійшов помилкового висновку про закриття провадження. Крім того, посилаючись на ст. 205 ЦПК України, апеляційний суд не зазначив з яких саме підстав підлягає закриттю провадження, враховуючи те, що передбачений зазначеною нормою процесуального закону перелік підстав для закриття провадження є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Також, залишивши без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд у порушення вимог ст. 303 ЦПК України вийшов за межі апеляційної скарги, оскільки рішення в цій частині не оскаржувалося, а отже апеляційному перегляду не підлягало.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України розглянувши підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи викладене, оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін