У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

29 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дем'яносова М.В.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Нагорняка В.А., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Руметаль» про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПП «Руметаль», який у подальшому уточнив, і остаточно просив стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, а саме з 19 березня 2009 року по 6 червня 2014 року в розмірі 36 905 грн.

Обґрунтовував вимоги тим, що з вересня 1999 року по 18 березня 2009 року він працював на посаді заступника директора ПП «Руметаль». У день звільнення з роботи відповідач не видав йому належно оформлену трудову книжку та не провів остаточний розрахунок. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2012 року ПП «Руметаль» зобов'язано видати ОСОБА_3 трудову книжку та стягнуто 3 860,79 грн заборгованості із заробітної плати, 605 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 200 грн - на відшкодування моральної шкоди, однак рішення суду не виконане.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати судові рішення з посиланням на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді заступника директора ПП «Руметаль». Наказом № 120 від 18 березня 2009 року він звільнений з роботи з 18 березня 2009 року на підставі ст. 36 п. 1 ч. 1 КЗпП <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2014_09_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> України. У день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку та не видано належно оформленої трудової книжки.

Такі обставини встановлені рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПП «Руметаль» про зобов'язання видати трудову книжку та стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Цим же рішенням зобов'язано ПП «Руметаль» видати ОСОБА_3 належно оформлену трудову книжку та стягнуто на користь позивача заборгованість із заробітної плати в розмірі 3 860,79 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 605 грн і 200 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набрало чинності 13 липня 2012 року.

Дані про виконання рішення у справі відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що з відповідача на користь позивача вже був стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у зв'язку з чим неможливе одночасне застосування і ст. 117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2014_09_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, і ст. 235 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1354/ed_2014_09_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Таке стягнення подвійного середнього заробітку суди вважали неспівмірним з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі належно оформленої трудової книжки, суди виходили з пояснень представника ПП «Руметаль» про те, що трудова книжка ОСОБА_3 у підприємства відсутня і ОСОБА_3 оформлена нова, від отримання якої ОСОБА_3 відмовився.

Крім того, суди виходили з пропуску позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Проте висновки судів є передчасними з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 213 <nau://ukr/1618-15|st213>, 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 235 КЗпП та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як роз'яснено у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України

№ 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Отже, законом встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику у день звільнення належно оформлену трудову книжку; за невиконання цього обов'язку настає відповідальність, передачена ст. 235 КЗпП України.

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, пов'язаних із захистом трудових прав, саме роботодавець повинен довести відсутність порушення трудових прав позивача.

Ухвалюючи рішення, суди, усупереч наведеним нормам закону та положенням ст.ст. 212-214 ЦПК України, не перевірили, чи виконав відповідач рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2012 року, а якщо не виконав, то з яких причин.

При цьому саме по собі посилання в рішенні на відомості, викладені у повідомленні держаного виконавця, про відмову ОСОБА_3 від отримання трудової книжки, не є підставою для відмови у позові, оскільки такі дані у справі відсутні. Також відсутні докази того, що відповідач будь-яким чином виконував обов'язок з видачі трудової книжки, а ОСОБА_3 від її отримання відмовився.

Не встановили, за який період рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2012 року стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про подвійне стягнення середнього заробітку, залишивши поза увагою зміст позовних вимог ОСОБА_3

Крім того, суди відмову у задоволенні позову обґрунтовували як безпідставністю позовних вимог, так і пропуском позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, що суперечить роз'ясненням, викладеним у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, характер правовідносин, що виник між сторонами, не визначений, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий М.В.Дем'яносов
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко В.А.Нагорняк О.В.Ступак