У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого Василевича В.С.

суддів: Малько О.С., Шимківа С.С.

при секретарі Шептицькій С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 7 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Клесівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду від 7 серпня 2015 року в задоволенні позову у даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач доводить про незаконність та необґрунтованість рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що він постійно з 1997 року безперервно проживає в АДРЕСА_1 і це стверджено комісійним актом, складеним Клесівською селищною радою. Зареєстрований не був, оскільки для цього вимагається згода власника будинку, а власника немає.

Вважає неправильним висновок суду про недобросовісність користування спірним будинком, оскільки дружина померлого ОСОБА_2 добровільно передала йому ключі від будинку.

По наведених підставах просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В судове засідання позивач не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її відхилення.

Як видно з матеріалів справи та як це встановлено судом першої інстанції, спірний житловий будинок, 1972 року забудови, належав ОСОБА_2, померлому у 1992 році, про що стверджено довідкою Клесівської сільської ради

Після його смерті спадщину прийняла дружина, що стверджено довідкою селищної ради.

Позивач із сім»єю дійсно проживає у спірному будинку. Проте сама по собі ця обставина не дає підстав для визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа,яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суд першої інстанції проаналізував положення вказаної норми закону і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання права власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до встановлених ст.10, ст.60 ЦПК України засад змагальності кожна сторона повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами.

З матеріалів справи видно, що після смерті власника будинку він був успадкований його дружиною. Проте у позовній заяві відповідачем вона не визначена, її ставлення до заявлених вимог не встановлено. Отже, питання про набуття права власності на спадкове майно за набувальною давністю при наявності іншого власника, який не висловив свого ставлення до майна не може відбутись.

Враховуючи, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 7 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Василевич В.С.

Судді Малько О.С.

Шимків С.С.