АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Шерівської Ю.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Посилалася на те, що 12.11.2011 року між нею та відповідачкою було укладено договір дарування 11/100 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованого в м. Чернівці, вул.Полтавська,1.

12.11.2011 року між сторонами було укладено боргову розписку, відповідно до якої вона позичила у відповідача грошові кошти, а в заставу передала вищезазначене майно.

Вказувала на те, що між сторонами існувала усна домовленість про те, що відповідачка не буде реєструвати договір дарування в Державному реєстрі речових прав. Разом з тим, 11.03.2014 року ОСОБА_3 зареєструвала договір дарування в Державному реєстрі речових прав.

Оскільки наміру дарувати частину житлового будинку вона не мала, а договір з ОСОБА_3 укладений з метою приховати договір застави, просила визнати договір дарування недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування укладено добровільно, з дотриманням всіх вимог законодавства, а доводи позивача про те, що мав місце прихований договір іпотеки - не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що 12 листопада 2011 року між сторонами був укладений договір дарування 11/100 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованого в м. Чернівці, вул.Полтавська,1.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За положеннями ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

В матеріалах справи міститься боргова розписка ОСОБА_2 від 12.11.2011 року про те, що вона має перед ОСОБА_3 боргове зобов»язання в сумі 320 000 грн., яке зобов»язується погасити до 12.11.2015 року. В заставу за цим борговим зобов»язанням надає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Дана боргова розписка підписана тільки ОСОБА_2 Відповідачка ОСОБА_3 заперечувала проти існування між сторонами боргових зобов»язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Як вбачається із п.7 спірного договору дарування сторони домовились, що під передачею нерухомого майна слід вважати символічну передачу речі. Прийняття обдарованою від дарувальника ключів від нерухомого майна, свідчить про те, що передача речі відбулася. В присутності нотаріуса дарувальник передав обдарованій ключі. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу нерухомого майна обдарованій.

11 березня 2014 року ОСОБА_3 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 11/100 частин спірного житлового будинку. Крім цього, відповідачка зареєструвалася в спірному житловому будинку та там проживає, що вбачається із тексту позовної заяви щодо місця проживання відповідачки.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору тощо є прийняттям дарунка.

Аналіз вищезгаданої статті свідчить про те, що прийняттям дарунка обдарованим вважається не лише прийняття ним безпосередньо такого дарунку, а й правовстановлюючих документів на річ, що є предметом договору дарування (зокрема, прийняття обдарованим належним чином оформленого договору дарування нерухомого майна вважається прийнятою і сама нерухома річ).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки підстави, заявлені позивачкою в обґрунтування позовних вимог, а саме: вчинення сторонами договору дарування для приховання договору застави не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, належних доказів відсутності волевиявлення при укладенні договору дарування позивачкою надано не було.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи