У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.М.,

Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, філії АКБ «Імексбанк» у м. Одесі про поділ майна, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, філії АКБ «Імексбанк» у м. Одесі про поділ майна, посилаючись на те, що, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, ними спільно було придбано майно. З урахуванням уточнених вимог позивач просила визнати право власності на автомобіль марки «Toyota Rav 4», державний номерний знак НОМЕР_1, 2002 року випуску за ОСОБА_4 та стягнути із ОСОБА_4 на її користь Ѕ вартості зазначеного автомобіля 126 771 грн 20 коп.; визнати право власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності за ОСОБА_4, а саме: комплект шкіряних меблів, вбудовані кухонні меблі з побутовою технікою, холодильник «Ардо», комплект столових меблів - стіл зі стільцями, спальний гарнітур та стягнути із ОСОБА_4 на її користь Ѕ частини вартості вищезазначених меблів та побутової техніки у розмірі 150 289 грн 02 коп.; визнати право власності на меблі та майно, яке було придбане позивачем до реєстрації шлюбу, за ОСОБА_4, а саме: столи з чорного, кольорового металу з елементами дерева - 6 шт., тумби - 4 шт., підставки під комп'ютери - 3 шт., шафи офісні - 4 шт., стільці - 10 шт., крісла - 2 шт., потрійні віконні штори з карнизами та стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування вартості вищезазначених меблів та побутової техніки 129 585 грн 94 коп.; зобов'язати ОСОБА_4 повернути їй цінні особисті речі, які були придбані позивачем до реєстрації шлюбу, а саме: люстра - 1 шт., золотий брелок «Мерседес»; визнати недійсним договір про звернення стягнення на предмет застави та передачу права власності, укладений між АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_4 07 лютого 2007 року з моменту укладення; стягнути з відповідачів АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_4 солідарно на її користь 34 587 грн 19 коп. в якості відшкодування зменшення вартості спірного автомобіля - прямих збитків від недійсного правочину; стягнути із ОСОБА_4 890 240 грн 67 коп. в якості відшкодування абсолютного значення подорожчання кредиту за договором про надання споживчого кредиту від 19 липня 2007 року № 000, прямих збитків від недійсного правочину та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано право власності на автомобіль марки «Toyota Rav 4», державний номерний знак НОМЕР_1, 2002 року випуску, за ОСОБА_4

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування Ѕ вартості автомобіля марки «Toyota Rav 4», державний номерний знак НОМЕР_1, 2002 року випуску, - 54 645 грн 50 коп.

Визнано право власності на меблі та побутову техніку, що є об'єктом права спільної сумісної власності, за ОСОБА_4, а саме: комплект шкіряних меблів; вбудовані кухонні меблі з побутовою технікою; холодильник «Ардо»; комплект столових меблів - стіл зі стільцями; спальний гарнітур.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування Ѕ вартості меблів та побутової техніки, а саме: комплект шкіряних меблів; вбудовані кухонні меблі з побутовою технікою; холодильник «Ардо»; комплект столових меблів - стіл зі стільцями; спальний гарнітур - 55 893 грн 56 коп.

Визнано право власності на меблі та майно, яке було придбане ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу, за ОСОБА_4, а саме: столи з чорного, кольорового металу з елементами дерева - 6 шт.; тумби - 4 шт.; підставки під комп'ютери - 3 шт.; шафи офісні - 4 шт.; стільці - 10 шт.; крісла - 2 шт.; потрійні віконні штори з карнизами.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у якості відшкодування вартості меблів та побутової техніки, а саме: столи з чорного, кольорового металу з елементами дерева - 6 шт.; тумби - 4 шт.; підставки під комп'ютери - 3 шт.; шафи офісні - 4 шт.; стільці - 10 шт.; крісла - 2 шт.; потрійні віконні штори з карнизами - 129 585 грн 94 коп.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 золотий брелок «Мерседес», який був придбаний ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення із ОСОБА_4 Ѕ вартості автомобіля, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_3 ‒ відхиленню з таких підстав

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про витребування у відповідача люстри, про визнання договору між АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_4 від 07 лютого 2007 року про звернення стягнення на предмет застави та передачу права власності на нього - недійсним з моменту укладення, стягнення з відповідачів АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 34 587,19 грн у якості відшкодування зменшення вартості спірного автомобіля - прямих збитків від недійсного правочину, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 890 240,67 грн на відшкодування абсолютного значення подорожчання кредиту за договором про надання споживчого кредиту від 19 липня 2007 року № 000, прямих збитків від недійсного правочину, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із недоведеності вказаних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічних позовних вимог досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Однак не можна погодитися з судовими рішеннями в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак таким вимогам судові рішення в указаній частині не відповідають.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктами 23 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60 , 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Установлено, що 27 серпня 2004 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 в Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис за № 348.

19 грудня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано.

14 вересня 2004 року між АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір строком до вересня 2009 року. Згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_4кошти в розмірі 17 500 доларів США під 14 % річних для придбання автомобіля «Toyota Rav4» (а. с. 34‒39).

14 вересня 2004 року зареєстровано на ОСОБА_4 право власності на автомобіль «Toyota Rav4», державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 8 т. 1).

На виконання вказаного кредитного договору 15 вересня 2004 року за згодою ОСОБА_3 ОСОБА_4 передав зазначений автомобіль у заставу банку (а. с 43, 44 т. 1).

Матеріали справи містять докази існування у ОСОБА_4 заборгованості за вказаним кредитним договором вже після розірвання шлюбу.

Отже, вирішуючи питання щодо поділу вказаного автомобіля, суди на вказане уваги не звернули, не встановили, яка саме сума за цим договором була сплачена в період шлюбу та хто виконував кредитні зобов'язання, оскільки при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Щодо стягнення вартості меблів придбаних під час шлюбу.

Установлено, що згідно з квитанціями до прибуткового касового ордера 07 листопада 2005 року та 06 грудня 2004 року ОСОБА_3 було придбано комплект вбудованих кухонних меблів та техніки вартістю 14 327 грн 65 коп. та комплект шкіряних меблів вартістю 9 020 грн 54 коп. (а. с. 100 т. 2).

Решта квитанцій про придбання ОСОБА_3 меблів датовані 2003 роком.

Доказів вартості решти майна, вказаного позивачем, матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд наводить розрахунок, однак не вказує, чим підтверджуються витрати позивача в розмірі 3 300 доларів США на придбання меблів, з яких ОСОБА_4 має сплатити половину.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у вказаній частині, ОСОБА_4 вказував на те, що позивачем з метою обґрунтування своїх вимог надано квитанцію № 134 на суму 14 327,65 грн та квитанцію № 149 на суму 9020,54 грн. Тобто загальна сума наданих квитанцій складає 23 348,19 грн. Будь-яких інших квитанцій не надано. На підтвердження вартості решти вказаного майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності відповідача та ОСОБА_3, позивачем не надано жодного доказу (а. с. 41‒47 т. 2 ).

Однак суд не надав оцінки запереченням відповідача та не спростував його доводи, ухвалив рішення лише на припущеннях та доказах, наданих позивачем.

Щодо відшкодування вартості особистого майна ОСОБА_3

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Встановивши, що ОСОБА_3 було придбано певне майно до укладення шлюбу, яке є її особистим майном, суд не звернув уваги на те, що не передбачено такого способу захисту порушеного права, як можливість звернення власника майна до особи про визнання за останньою права власності на це майно та стягнення на свою користь вартості цього майна.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд у порушення вимог ст.ст. 212‒214 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи.

Залишаючи без змін указану частину рішення суду першої інстанції, на порушення вимог ст. 303 ЦПК України на вказане не звернув уваги й апеляційний суд.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень в частині задоволених позовних вимог та передачі справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та вирішення питання щодо судового збору скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.М. Парінова

О.В. Ступак