АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2009/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКачана О. В.
суддівПодороги В. М. , Захарової А. Ф.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Вознесенської сільської ради про стягнення плати за фактичне користування земельною ділянкою

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулась з позовом до Вознесенської сільради, третя особа без самостійних вимог: СТОВ "Пальміра" про стягнення плати за фактичне користування земельною ділянкою, мотивуючи тим, що на підставі рішення Вознесенської сільради ради від 26.06.2001р. земельна ділянка площею 2,20 га, яка розташована в адміністративних межах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області була надана у приватну власність ОСОБА_8. На підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду від 3.04.2013 року за ОСОБА_6 визнано право власності на вказану земельну ділянку площею 2,20 га, в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_8 Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником вказаної земельної ділянки. За повідомленням СТОВ " Пальміра" від 17.10.2014р вказане товариство з 2006 року по даний час фактично використовувало вказану земельну ділянку і виплатило Вознесенській сільській раді орендної плати за вказаний період в розмірі 11708,53 грн. СТОВ "Пальміра" виплатив позивачу орендну плату за 2014 рік і уклав з нею договір оренди земельної ділянки на 5 років.

ОСОБА_6 не отримала від відповідача плати за фактичне користування земельною ділянкою з 2006 року по 2013 рік в розмірі 11 708,53 грн., що змусило її звернутись до суду з вимогами про стягнення з відповідача на її користь вказаної суми за увесь період фактичної сплати землекористувачем сільській раді, а також просить стягнути судовий збір.

Рішенням Золотоніського районного суду Черкаської області від 26 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню по наступним мотивам.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини: рішенням Вознесенської сільської ради від 26.06.2001 року № 17-3 земельна ділянка площею 2,20 га, яка розташована в адміністративних межах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, надана у приватну власність ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу його смерті і по 2014 рік земельна ділянка покійного обліковувалась як не витребувана спадщина і її обробляло СТОВ "Пальміра", яке виплачувало Вознесенській сільській раді гроші за користування землею. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 03.04.2013р. за позивачкою визнано право власності на вказану земельну ділянку площею 2,20 га, в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_8. Відповідно до даних які містяться у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕАР № 632033, ОСОБА_6 зареєструвала право на дану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті батька 4.12.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що договірних відносин по спірній земельній ділянці померлий ОСОБА_8 ні з ким не укладав та земельну ділянку не обробляв, а отже не набув права на отримання орендної плати від іншої особи за користування землею та не отримував прибутку з ділянки за наслідками ведення особистого селянського господарства, а тому до складу спадщини не увійшли не існуючі права на отримання доходів із земельної ділянки.

При дослідженні наявних у справі доказів, колегією встановлено наступне.

Із змісту позовної заяви вбачається, що підставою позовних вимог є п. "д" ст. 156 ЗК України - неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

При розгляді даного позову слід врахувати, що для відшкодування збитків в порядку п. "д" ст. 156 ЗК України позивачу необхідно надати суду докази, що власник намагався використовувати свою ділянку, але не мав можливості це зробити з вини відповідача. Таких доказів суду не надано. Позивачка до 2013 року не заявляла своїх прав на земельну ділянку покійного ОСОБА_8, не використовувала і не намагалася її використовувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки не взяв до уваги той факт, що позов подано про стягнення плати за фактичне користування земельною ділянкою, а не стягнення орендної плати в порядку спадкування. Апелянт також вважає, що суд неправильно застосував і норми спадкового права, зокрема ст. 1218 ЦК України, яка дає перелік спадкових прав.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в силу вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не є підставами для скасування правильного по суті та справедливого судового рішення по наступним мотивам.

Зобов'язання між фізичними та юридичними особами виникають із договорів або із вимог закону.

Відносини між Вознесенською сільською радою і СТОВ "Пальміра" стосовно використання безхазяйних земельних ділянок виникли не із договору, а із вимог закону - на орган місцевого самоврядування, яким є сільська рада, покладено обов'язок недопущення погіршення стану сільськогосподарських земель, розташованих в адмінмежах відповідної ради. Посадові особи сільської ради зобов'язані обліковувати не успадковані, безхазяйні земельні ділянки і приймати міри до їх цільового використання. За використання безхазяйних земель особа, яка їх використовує, сплачує сільській раді відповідну плату.

Із матеріалів справи вбачається, що посадові особи Вознесенської сільської ради добросовісно виконували обов'язки покладені на них земельним законодавством та законодавством України про місцеве самоврядування, доказів про перешкоджання позивачці у користуванні спірною ділянкою, наслідком чого стало спричинення позивачці яких-небудь збитків з вини відповідача, суду не надано. Навпаки, винятково лише добросовісному виконанню посадовими особами сільської ради своїх обов'язків у 2013 році позивачці стало відомо про її право на успадкування земельної ділянки.

Між позивачкою та сільською радою не існує договірних відносин, із змісту яких випливав би обов'язок сільради повернути кошти, отримані за використання земельної ділянки яка належала покійному ОСОБА_8 Отже, при вирішенні спору слід керуватися вимогами закону, який регулює спірні відносини. Однак між сторонами до звернення позивачки в 2013 році до суду про визнання права власності на земельну ділянку не існувало ніяких відносин. Якщо позивачка вважає, що діями відповідача їй заподіяні якісь збитки, то для їх примусового відшкодування предметом доказування в даному спорі є наявність загальних підстав цивільної відповідальності - наявність таких збитків, наявність вини відповідача, протиправність його дій.

Посилання апелянта на рекомендації ВССУ які містяться у листі від 16.05.2013 року, як на підставу скасування судового рішення, є безпідставними, оскільки лист не є нормативним актом обов'язкового застосування, а ч. 2 ст. 214 ЦПК України передбачає застосування у судовій практиці лише правових висновків Верховного Суду України.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Вознесенської сільської ради про стягнення плати за фактичне користування земельною ділянкою відхилити, рішення суду залишити без змін.

Ухвала колегії та рішення суду набувають законної сили з моменту проголошення ухвали та можуть бути оскаржені в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :