Номер провадження: 22-ц/785/5607/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- ОСОБА_2

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 2-4), в якому просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_4 право власності на садовий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, Іллінська сільська Рада, СК «Мікрон-2», вул. Вишнева, 228.

Свої позовні вимоги позивачка відповідно до її позовної заяви обгрунтовувала тим, що її чоловік ОСОБА_4 за життя не оформив права власності на вище вказаний садовий будинок в установленому порядку, а тому вона, прийнявши спадщину після смерті чоловіка, не має можливості оформити та отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину на зазначений садовий будинок за адресою: Одеська область, Біляївський район, Іллінська сільська Рада, СК «Мікрон-2», вул. Вишнева, 228.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, позивачка підтримала заявлені вимоги, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позов визнав, проти його задоволення не заперечував, справу просив розглянути за його відсутністю.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28.04.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.04.2015 року, в якій просить скасувати рішення суду від 28.04.2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення суду незаконним в звязку з неправильністю та неповнотою дослідження доказів і неповним встановленням обставин, які мають значення для справи та неправильним застосуванням норм права.

Відповідачем рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31 січня 2015 року, спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є позивачка. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на садовий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, Іллінська сільська Рада, СК «Мікрон-2», вул. Вишнева, 228, позивачці було відмовлено у звязку з відсутністю правоустановчих документів на будинок.

Позивачкою, всупереч вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, не надано жодного належного та допустимого доказу обставини, на яку вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог факту належності ОСОБА_4 вищезазначеного садового будинку. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що до складу спадщини вказаний будинок не входить, у звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись, ст. ст. 1218, 1258, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, відмовив в задоволенні позову позивачці.

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки, порядок оформлення права на спадщину визначений Главою 89 ЦК України, якою передбачено позасудовий порядок оформлення права на спадщину.

Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_3 є спадкоємицею ОСОБА_4, померлого 19.07.2013 року, та прийняла спадщину (а. с. 7-9).

31.01.2015 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку № 228, розташовану за адресою: Одеська область, Біляївський район, Іллінська сільська рада, СК «Мікрон-2», вулиця Вишнева, площею 0,0618 га, кадастровий номер якої :06:001:0342, наданої для ведення садівництва (а. с. 7).

Постановою державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 11.02.2015 року позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок № 228, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, Іллінська сільська рада, СК «Мікрон-2», вулиця Вишнева з підстав ненадання правовстановлюючого документа на вказане нерухоме майно на імя спадкодавця (а. с. 10), в звязку з чим позивачка звернулася до суду.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження прав спадкодавця ОСОБА_4, померлого 19.07.2013 року, на спірний садовий будинок № 228, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, Іллінська сільська рада, СК «Мікрон-2», вулиця Вишнева, в розумінні ст. 1218 ЦК України, на який позивачка просить визнати право власності в порядку спадкування.

Такі докази позивачкою не представлені і суду апеляційної інстанції.

Тобто, в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції позивачкою не надані докази, що вказаний спірний садовий будинок увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_4, спадкоємицею якого є позивачка.

Доводи апеляційної скарги, з посиланням на те, що померлий ОСОБА_4 був членом СК «Мікрон-2», з наданням членської книжки, та на земельній ділянці, яка знаходилася у його власності, побудував спірний садовий будинок, з наданням експлуатаційної угоди на електрифікацію даного будинку від 09.07.2005 року, яка укладена між СК «Мікрон-2» та ОСОБА_4, копії одностадійного проекту водомірного вузла та технічного завдання на водопостачання вказаного будинку, копії акту здачі-прийняття робіт по проектуванню вузла обліку води зазначеного будинку від 30.04.2009 року, копії квитанцій по сплаті цільових внесків на водопостачання, копії акту приймання-передачі робіт з підключення до водопостачання від 14.05.2009 року, копії розрахункових книжок по оплаті за водопостачання та електроенергію, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, ці доводи та надані документи не підтверджують прав спадкодавця ОСОБА_4, померлого 19.07.2013 року, на спірний садовий будинок в розумінні ст. 1218 ЦК України, на який позивачка просить визнати право власності в порядку спадкування, як було вказано вище та не підтверджують того, що спірний садовий будинок увійшов до складу спадщини померлого ОСОБА_4

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що як розяснено в п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК). До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обовязок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (частини четверта, сьома статті 376 ЦК). Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини.

Тобто, якщо відсутні правовстановлюючі документи на спірний збудований садовий будинок, то до складу спадщини входять вище зазначені права за певних вказаних обставин, а не право на будинок.

Таким чином, враховуючи вище викладене, надані докази, обставини, якими позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.04.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_5

ОСОБА_2