АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Кравець В.А.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а:

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 23 022,41 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду 1-ї інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення судом 1-ї інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції залишив поза увагою, що на земельній ділянці, яка документально віднесена до прибудинкової території будинку АДРЕСА_1, розташований новостворений яхт-клуб. Для догляду, зокрема, зрошення земель, фактично зайнятих яхт-клубом, використовується обладнання та ресурси, що належать та утримуються за рахунок власників квартир в будинку АДРЕСА_1. Як наслідок, позивачем до суми оплат за обслуговування будинку та прибудинкової території будинку, АДРЕСА_1, включаються витрати понесені товариством на обслуговування території яхт-клубу. Про дані обставини, представник відповідача неодноразово повідомляв в суді 1-ї інстанції. Проте, суд 1-ї інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотань про витребування документів, які підтверджують межі прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 та не викликав для допиту в якості свідків, співробітників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент», які б могли підтвердити, що у свій робочий час, який відповідно оплачується з коштів мешканців будинку, вони здійснюють прибирання та інші види робіт на території, яка з початку 2014р. знаходиться у фактичному володінні яхт-клубу. У зв'язку з наведеним, вважає, що вимоги позивача в частині стягнення плати за обслуговування будинку та прибудинкової території є недоведеними. Також, зазначає, що за рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто «загальнобудинкові витрати» в розмірі 1 711,12 грн. Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження таких витрат, їхнього розміру, правил чи процедури їх нарахування та розподілення між власниками квартир у будинку. Крім того, зі змісту договору про обслуговування будинку та прибудинкової території, укладеного між сторонами, не вбачається, що споживач має компенсувати виконавцю витрати, які цим споживачем не замовлялися та які не передбачені договором. А тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача загальнобудинкових витрат, які не можуть вважатися житлово-комунальними послугами, які надавалися позивачу, є безпідставними. Також, зазначає, що судом 1-ї інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача пеню поза межами позовної давності в один рік.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можним розгляд справи у їх відсутності.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» Лепень Оксана Володимирівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилалась на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

07 жовтня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №РО-18/67 та договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за №РО-18/67.

За умовами даних договорів виконавець, як управитель, взяв на себе зобов'язання забезпечити боржника житлово-комунальними послугами та послугами з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а відповідач, як споживач, - оплачувати послуги у встановлений договором строк.

Із довідки про суми заборгованості по оплаті комунальних послуг та обслуговування будинку і прибудинкової території вбачається, що за період з 01.03.2013 року по 30.11.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги та обслуговування будинку і прибудинкової території складає суму 23 022,41 грн., в тому числі 19 537,54 грн. - основного боргу та 3 484,87 грн. - пеня.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2014 року скасовано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги, виданий 11.03.2014 року.

11.08.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та обслуговування будинку і прибудинкової території на загальну суму 23 022,41 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 23 022,41 грн., суд 1-ї інстанції посилався на те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 19 537,54 грн. зроблені на підставі повно та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

За змістом статі 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів, тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

За приписами частини 4 статті 19 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які, залежно від цивільно-правових угод, можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Статті 20, 21 даного Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Згідно зі статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст.179 ЖК України, користування будниками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» в повному обсязі надавалися послуги для задоволення потреб відповідача щодо обслуговування будинку та прибудинкової території, а також щодо надання житлово-комунальних послуг, а відповідач не в повному обсязі здійснював їх оплату з 01.03.2013 року по 30.11.2014 року, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що суд 1-ї інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та стягнув з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 19 537,54 грн.

Доводи відповідача про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції залишив поза увагою ту обставину, що на земельній ділянці, яка документально віднесена до прибудинкової території будинку, АДРЕСА_1, розташований новостворений яхт-клуб і позивачем до суми оплат за обслуговування будинку та прибудинкової території вказаного будинку, включаються витрати понесені товариством на обслуговування території яхт-клубу, колегія суддів вважає необгрутованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних доводів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ї інстанції безпідставно відмовив представнику відповідача в задоволенні клопотань про витребування документів, які підтверджують межі прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 та не викликав для допиту в якості свідків, співробітників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент», які б могли підтвердити, що у свій робочий час, який оплачується з коштів мешканців будинку, вони здійснюють прибирання та інші види робіт на території, яка з початку 2014р. знаходиться у фактичному володінні яхт-клубу, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, з журналу судового засідання від 30.03.2015 року вбачається, що представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 заявляв клопотання про витребування у позивача документів на підтвердження розмірів та конфедерації території (прибудинкової території), розміщення озеленення, каналізаційної системи та поливу, а також для з'ясування щодо працівників позивача.

Протокольною ухвалою суду задоволено дане клопотання представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 та зобов'язано позивача надати відповідні документи.

В судовому засіданні 30.04.2015 року представником позивача, на виконання ухвали суду від 30.03.2015 року, було надано акт розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 09.12.2010 року, підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» та АК «Київводоканал», акт розмежування балансової належності зовнішніх водопровідних мереж від 15.12.2010 року, підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» та АК «Київводоканал», дислокацію житлового фонду станом на 28.01.2011 року, дислокації про водопостачання орендарів та інших водоспоживачів станом на 27 січня 2011 року, витяг з технічної документації №Ю-36347/2012 від 02.07.2012 року про нормативну грошову оцінку земельної ділянки розташованої в місті Києві в Дніпровському районі по АДРЕСА_2, витяг з технічної документації №Ю-36348/2012 від 02.07.2012 року про нормативну грошову оцінку земельної ділянки розташованої в місті Києві в Дніпровському районі по АДРЕСА_2, податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за квітень 2015 року, розрахунки плати за землю на 2015 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2012 року про правомірність застосування тарифів.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням суду з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуто «загальнобудинкові витрати» в розмірі 1 711,12 грн., колегія суддів вважає необгрутованими, з огляду на таке.

З положень чинного законодавства України вбачається, що до загальнобудинкових витрат належать витрати на опалення та освітлення місць загального користування (стояків, підвалів будинків), витрати води, пов'язані із прибиранням сходів, під'їздів, поливанням газонів, втрати води через несправні трубопроводи тощо. Тобто, загальнобудинковими витратами є втрати понесені на утримання місць загального користування у житловому будинку.

З п.1.1 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за №РО-18/67 від 07.10.2011 року вбачається, що предметом даного договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку з підземним паркінгом по АДРЕСА_1, а споживач зобов'язується забезпечити своєчасну оплату таких послуг за встановленими тарифами у строк та на умовах, що встановлені договором.

Пунктом 51 даного договору встановлено, що у разі порушення виконавцем умов даного договору споживачем та представником виконавця складається акт-претензія із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо.

Ні суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної інстанції представником відповідача не надано будь-яких належних та допустимих доказів, а саме акту-претензії про не надання позивачем у спірному будинку загальнобудинкових послуг, а тому немає правових підстав вважати, що оскаржуваним рішенням суду з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуто «загальнобудинкові витрати» в розмірі 1 711,12 грн.

Не є підставою для скасування рішення суду твердження апелянта про те, що суд 1-ї інстанції, стягнув з відповідача на користь позивача пеню поза межами річного строку позовної давності, з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи чітко вбачається, що 11.03.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги на загальну суму 6 667,86 грн.

В подальшому ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2014 року скасовано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги, виданий 11.03.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права особи на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання особою заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент», звернувшись у березні 2014 року до суду з заявою про видачу судового наказу, перервало строк позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідачів на користь позивача у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: