Справа № 496/939/15-ц
Провадження № 2/496/693/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

при секретарі Горлевому Д.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області цивільну справу за позовна заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Імексбанк про повернення коштів та компенсацію матеріального збитку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь кошти, які знаходяться на рахунку позивача, з урахуванням індексу інфляції за час пропуску строку, а так само три відсотки від простроченої суми; винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь, кошти які погашають моральний і матеріальний збиток в сумі 60000 грн.; покласти на відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення та транспортні витрати позивача. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами був укладений договір про обслуговування позивача в Одеській філії АТ „Імексбанк №136, договір №33 від 05.01.2011р. У вересня 2014 р. відповідача припинив операції по рахунку позивача, посилаючись на тимчасові труднощі, чим порушив умови договору. У відповідь на вимогу позивача відновити операції, співробітники банку відмовилися це зробити посилаючись на ті ж тимчасові труднощі. На письмову вимогу відновити операції по рахунку позивача, прийняте директором філії №136 18.11.2014 р. відповіді не надано. Позивач займається підприємницькою діяльністю та це є єдиним засобом його доходу, а рахунок у відповідача, є єдиним куди надходять кошти отримані від здійснення позивачем підприємницької діяльності та на ньому заморожено понад 18000 грн., а тому дії відповідача позбавляють його засобів до існування, та блокують підприємницьку діяльність позивача. Своїми діями відповідач завдає фізичну, моральну та матеріальну шкоду позивачу, так як позивач не змозі сплатити комунальні платежі та він отримує попередження. Так само позивач зазначає, що йому нанесено фінансовий збиток, так як отримавши свої кошти він міг би, покласти їх в інший, більш надійний банк, під вигідні відсотки та отримати додаткові кошти для життя, та роботи. Гроші які заблоковані відповідачем на рахунку позивача втрачають свою купівельну спроможність у звязку з інфляцією і щоденним зростанням цін. Відповідач відмовляється провести операцію з проведення платежів в податку та до пенсійної служби у звязку з чим позивач перетворився на злісного неплатника податків та зборів. Вказаними діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду. З вказаних обставин позивач вимушений був звернутися до суду з позовом.

12.06.2015 р. позивач надав заяву до суду в якій просив: стягнути з відповідача матеріальні збитки у розмірі 123121 грн., неустойку у розмірі 911520 грн., моральні збитки у розмірі 1034641 грн., накласти арешт на майно відповідача, яке перебуває в статусі „закладного майна.

У судовому засідання позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надану заяву.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, але був повідомлений належним чином (а.с. 56). Надав до суду заперечення в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог відповідно до Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 41-43).

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 05 січня 2011 року позивач та відповідач уклади договір банківського рахунку №33 (у національній валюті)(а.с. 6-10). Пункт 1.1 вказаного договору передбачає, що відповідач відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземній валютах, затвердженою Постановою Правління Національного Банку України №492 від 12.11.2003 р. відкриває позивачу поточний рахунок (рахунки) у національній валюті №4001 та зобовязується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять позивачу, виконувати розпорядження позивача щодо перерахування видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов 'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач звертався до відповідача з листами про відновлення перерахувань за його рахунком (а.с. 11) та прийняття до обслуговування платіжних доручень (а.с. 12).

Також позивачем надані світлокопії платіжних доручень за 20 січня 2015 року на суми 15000 грн. та 2923 грн., які були прийняті банком (а.с. 13), жодних доказів які підтверджують посилання позивача, що вказані платіжні доручення не були прийнятті банком суду не надано.

Позивачем необґрунтовано доказами, що на рахунку відповідно до вищезазначеного договору наявні будь-які кошти, що саме з вересня 2014 року відповідач припинив операції по його рахунку та те, що ним були понесені транспорті витрати.

Надані вимоги про сплату боргу від 20.05.2014 р., 20.08.2014р., 17.11.2014р. (а.с.3,4,5) підтверджують наявність у позивача боргу по сплаті суми недоїмки зі сплати єдиного внеску та жодним чином не вказано підстава несплати боргу з вини відповідача.

Позивачем була заявлена вимога про накладення арешту на майно відповідача, яке перебуває у статусі „закладеного майна: Мельница Р6АВМ, 1998 р.в. в робочому стані, яке було направлено на реалізацію та Мельника „Skiold, 1998 р.в., яка демонтована, ЦИК хлібзаводу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду №9 від 22.12.2006 р., за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У судовому засіданні позивачу неодноразово були розясненні норми ст.ст.151-153 ЦПК України та необхідність заявити відповідне клопотання або заяву, але позивач наполягав, що саме з позовною вимогою про накладення арешту на майно відповідача він звертається до суду.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи що позивачем не доведено факт невиконання відповідачем договірних зобов'язань та у зв'язку із цим спричинення позивачу моральної шкоди, вказана вимога не підлягає задоволенню.

Проаналізувавши надані по справі докази та огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення заявлених позовних вимог у звязку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 391, 1167 ЦК України, ст.ст. 57,58,60,61, 151-153, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Імексбанк про повернення коштів та компенсацію матеріального збитку, за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Галич О.П.

09 липня 2015 року