Справа №592/5148/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Труханова Л. М.
Номер провадження 22-ц/788/1539/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 13 00 грн. і на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що позивач не надав жодного доказу з приводу того, в чому полягають обмеження в життєдіяльності, які саме додаткові зусилля необхідні для організації його життя, чи свідчив би саме про моральні страждання позивача, оскільки професійне захворювання свідчить лише про можливість спричинення такої шкоди та не констатує її наявності.

Суд не звернув увагу на ту обставину, що товариство не порушувало права позивача, передбачені ст. 153 КЗпП України, яка має більш декларативний характер, на безпечні та нешкідливі умови праці, оскільки неодноразово інформувало ОСОБА_3 під розписку про умови праці та про наявність на робочому місці шкідливих і небезпечних факторів, які не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та його право на пільги та компенсації за роботу. Позивач при незгоді з умовами праці мав право розірвати трудовий договір з підстав невиконання роботодавцем законодавства про охорону праці.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

02 червня 2015 року позивач в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 18 січня 1984 року по 05 вересня 2008 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», працював електрозварювальником , звільнений за власним бажанням.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання №22 від 17 березня 2010 року йому встановлені професійні захворювання:

Хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етиології другої стадії в фазі нестійкої ремісії; емфізема легенів ІІ ступеню; легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне.

Нейросенсорна туговухість ІІІ ст. професійного ґенезу. Захворювання професійне Основний діагноз.

Остеохондроз і спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта з помірним алогічним синдромом. ДОА колінних суглобів. Хронічний кон'юктивіт. Птерігіум правого ока. (Супутній діагноз).

Згідно п. п. 16, 17 вказаного акту розслідування, професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалу роботу у шкідливих умовах праці; воно виникло з причини здійснення роботи в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, загазованості.

Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми від 23 квітня 2015 року, йому встановлено 65% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. Він потребує медикаментозного, санаторного, реабілітаційного лікування, слухового апарату.

У зв'язку з професійним захворюванням він страждає через постійні сердечні та легеневі болі, не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, постійно зазнає фізичного болю у зв'язку із нападами утрудненого дихання та нападоподібного кашлю 2-3 рази на добу, має задишку, відчуває важкість та хрипи у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, підвищену втому, зниження слуху, шум у вухах та голові, що заподіює йому значні моральні страждання, переживання.

Вказані причини не дозволяють йому відвідувати місця великого скупчення людей через постійний страх знепритомніти. він вимушений постійно приймати знеболюючі, заспокійливі та інші ліки.

Просив стягнути з відповідача на його користь 65 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив право позивача на безпечні умови праці; у зв'язку з отриманням за час роботи у відповідача професійного захворювання позивач частково втратив професійну працездатність, в результаті чого зазнав моральних страждань.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 18 січня 1984 року по 05 вересня 2008 року позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», працював електрозварювальником, звільнений за власним бажанням ( а.с.6-7).

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого клініки Науково-дослідного інституту гігієни праці і професійних захворювань Харківського Національного медичного університету № 08-06/308 від 01 квітня 2015 року, де позивач перебував на лікуванні з 12 березня 2015 року по 01 квітня 2015 року, йому встановлено:

Основний діагноз: ХОЗЛ токсикоз - пилової етиології ІІ ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Хронічне легеневе серце. НК І. Захворювання професійне, встановлено ППЛЕК 24 лютого 2010 року в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ.

Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість зі значним ступенем зниження слуху IVст. за класифікацією ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Захворювання професійне, встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 24 лютого 2010 року.

Супутній діагноз: Остеохондроз і спондилоартроз хребта, переважно попереково-крижового відділу, помірно виражений больовий синдром. ДОА (деформуючий остеоартроз) колінних суглобів. ДОА правого ліктьогово суглобу. Хронічний вазомоторний риніт. Хронічний фарингіт. Хронічний кон'юктивіт. Пресбіопія.

Згідно акту № 22 від 17 березня 2010 року розслідування хронічного професійного захворювання, вказані професійні захворювання позивача, наявність яких встановлена лікувальним закладом та зазначені в виписці із медичної картки, виникли за таких обставин: недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці. Причина виникнення професійного захворювання: проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, загазованості (а.с.8).

Згідно акту огляду №359 від 23 квітня 2015 року та довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми №269532 від 14 квітня 2015 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності до 01 травня 2017 року. Він потребує медикаментозного, санаторного, реабілітаційного лікування, слухового апарату (а.с.9, 21-24).

Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч.2 ст.153 КЗпП України, працівники мають право на здорові і безпечні умови праці; забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст. 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

З названих норм права вбачається, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключена ч. 3 ст. 34 вказаного Закону, тобто скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду.

Місцевий суд правильно керувався положеннями КЗпП України, зокрема, ст. ст. 2, 153, 237-1 КЗпП України, та задовольнив позов про відшкодування моральної шкоди, так як характер професійного захворювання позивача дає підстави для висновку про те, що він морально страждає від його наслідків, внаслідок цих негативних обставин змінився спосіб його життя, від нього вимагаються додаткові зусилля для організації свого життя.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Рішення суду узгоджується з роз'ясненнями, які містяться в рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року, про те, що скасування відповідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» щодо права застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, не порушило саме право громадян на відшкодування моральної шкоди, скільки відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдані фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Отже, завдана позивачу під час виконання ним трудових обов'язків моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок власника і з підстав, передбачених цивільним законодавством України.

Позивач, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, довів заподіяння йому моральної шкоди, оскільки, за наявності у нього вищезазначених професійних захворювань, вказаного ступеня їх тяжкості, це є очевидним і висновок суду з цього питання є безсумнівним.

Відповідач безпідставно посилається в апеляційній скарзі на відсутність вини товариства в отриманні позивачем професійних захворювань з посиланням на декларативність ст. 153 КЗпП України та неможливість повного реального втілення правил даної статті в життя з об'єктивних причин, а також на поінформованість позивача про умови праці на його робочому місці.

Вказані доводи відповідача про те, що не існує досконалої технології, яка б повністю усувала шкідливі фактори виробництва, він виконав свої обов'язки по інформуванню позивача про наявність шкідливих умов праці на виробництві, і позивач усвідомлював можливі негативні наслідки для його здоров'я, був забезпечений засобами індивідуального захисту, а тому сторони повинні нести солідарну відповідальність за шкідливі наслідки для здоров'я позивача, є необгрунтованими.

Незважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч. 1 ст. 43 Конституції України та абзацом 2 ст. 5-1 КЗпП України, відповідач в силу ст. 43 Конституції України, ст. ст. 153, 157 КЗпП України, ст. ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику безпечні умови праці, які б відповідали санітарно-гігієнічним нормам та іншим нормам охорони праці.

В п. 13 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання № 22 від 17 березня 2010 року міститься висновок комісії про наявність шкідливих умов праці: згідно «Гігієнічної класифікації…» умови праці відповідають Ш класу 2 ст. шкідливих та небезпечних умов праці.

П. п. 16, 17, 18 акту розслідування професійного захворювання містяться висновки про те, що професійне захворювання виникло за обставин недосконалості технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах та з причини проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, загазованості.

З метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань запропоновано працівнику відповідача - начальнику УМН СОО ОСОБА_7 постійно дотримуватись технологічного регламенту роботи та ремонту обладнання, що генерує шум та вібрацію; керуючись результатами лабораторно - інструментальних досліджень рівнів виробничого шуму на робочих місцях у структурному підрозділі та на його дільницях, позначити зони з підвищеним рівнем шуму (понад 80 дБА) знаками безпеки у відповідності з ГОСТ 12.4.026-76, забезпечувати працюючих в умовах підвищеного шуму та пилу засобами індивідуального захисту органів слуху та дихання, контролювати їх використання (а.с.8).

Сам відповідач не заперечує наявність на робочому місці позивача в товаристві шкідливих умов праці, що відображено у вказаному акті розслідування, картах умов праці (а.с. 25-30), одночасно заперечуючи свою вину в наявності таких умов, безпечність і нешкідливість яких він, відповідно до ст. 153 КЗпП України, повинен забезпечувати.

Враховуючи характер і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок отриманих професійних захворювань, стан його здоров'я, а також виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», засад розумності, виваженості та справедливості, у суду першої інстанції були підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 13 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -