печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Горбатюк І. А., Котко А.С., Козачук К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Газенерго-Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Газенерго-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

28.11.2015 позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ПАТ «Газенерго-Україна», просив стягнути з відповідача на користь позивача суму вихідної допомоги 35 000, 00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач з 27.03.2014 працював у відповідача на посаді першого заступника з місячним окладом 35 000, 00 грн. і 27.10.2014 був звільнений у зв'язку з скороченням чисельності і штату працівників. Однак, в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не виплатив позивачу в день звільнення всіх належних йому при звільненні сум та не повідомив про нараховані суми. Крім того, позивач посилався на те, що в порушення вимог ст.44 КЗпП України відповідач не виплатив вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, яку позивач і просив стягнути./а.с.1-2, 3, 104/

Протягом розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 подавав заяви про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог /а.с.46-52, 59-63/, про відмову від позову в частині вимог /а.с.108/ та про зменшення розміру позовних вимог /а.с.109-111, 112, 124/, які прийняті судом, і з у рахуванням яких позивач просить стягнути з відповідача відпускні за 10 днів щорічної оплачуваної відпустки у розмірі 8 298, 81 грн., заробітну плату за жовтень у розмірі 1 478, 26 грн., вихідну допомогу при звільненні у розмірі 34 618, 08 грн. та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 2 564, 60 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні змінені первісні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені в позові та письмових поясненнях на позов обставини /а.с.76-77, 117/, просив позов задовольнити. Проти зустрічного позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на зустрічний позов./а.с.53-54/ Зокрема, позивач вважає відсутніми підстави для перерахунку заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті обов'язкових до виплати при звільненні працівника сум в рахунок погашення заборгованості по помилково надмірно виплаченій працівнику заробітній платі за травень 2014 року, посилаючись на відсутність підстав для стягнення помилково сплаченої заробітної плати згідно трудового законодавства, оскільки вказана виплата не була лічильною помилкою, та на безпідставність розрахунків відповідача розмірів сум, належних до виплати позивачу при звільненні. Також, позивач послався на недоведеність відповідачем безпідставності виплати позивачу заробітної плати за травень 2014 року та відсутність підстав для зарахування вимог за позовами, оскільки відповідач не заявляє за зустрічним позовом вимог, які б могли бути зараховані в рахунок вимог за первісним позовом.

Відповідач ПАТ «Газенерго-Україна» в особі представника Шульги Ю.В. /а.с.31/, пред'явив зустрічний позов, який прийнятий судом до спільного розгляду з первісним 20.01.2015 /а.с.14-15, 32-33/, в подальшому збільшивши розмір вимог, просить суд стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача суму заборгованості у розмірі 469, 99 грн./а.с.100-102/ В обґрунтування зустрічних вимог відповідач посилається на те, що відповідачем позивачу було помилково надмірно сплачено заробітну плату у травні 2014 року, коли позивач перебував на лікарняному, але не надавав листок непрацездатності на підприємство аж до серпня 2014 року та допущення помилок при розрахунку розміру лікарняних, що виплачуються за перші 5 днів хвороби підприємством. Відповідні компенсаційні розрахунки за травень 2014 року були здійсненні за рахунок Фонду соціального страхування у випадку ТВП, а надмірна переплата підприємством частково була зарахована в наступних періодах. За цих обставин, відповідач, враховуючи взаємні грошові зобов'язання, вважає наявними підстави для зарахування однорідних вимог за первісним та зустрічним позовами та стягнення залишку суми заборгованості після зарахування у вказаному розмірі.

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Газенерго-Україна» Шульга Ю.В. заперечив проти задоволення первісного позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов./а.с.94-96/

Зокрема, відповідач фактично визнав факт невиплати позивачу відповідачем суми відпускних, яка за розрахунком відповідача, належала до виплати у розмірі 3 194, 76 грн.; невиплати суми заборгованості по заробітній платі за 27 жовтня 2014 року, яка за розрахунком відповідача, належала до виплати у розмірі 1 189, 11 грн.; невиплати суми вихідної допомоги, яка за розрахунком відповідача, належала до виплати у розмірі 4 203, 62 грн.; невиплати суми компенсації за невикористану відпустку, яка за розрахунком відповідача, належала до виплати у розмірі 1 031, 49 грн. Разом з тим, відповідач посилаючись на наявну у позивача перед відповідачем заборгованість у зв'язку з помилковою надмірною сплатою заробітної плати за травень 2014 року у сумі 16 393, 43 грн., вважає наявними підстави для невиплати відповідачем позивачу при звільненні зазначених вище сум, які, в свою чергу, були перераховані відповідачем в рахунок погашення заборгованості, залишок якої, за розрахунком відповідача, становить сума у розмірі 469, 99 грн., щодо якої і пред'явлено зустрічний позов. Зустрічний позов з урахуванням збільшеного розміру вимог представник відповідача підтримав повністю, просив задовольнити, посилаючись на вищевикладені обставини.

Суд, вирішивши можливим розгляд справи у відсутність позивача, за участі його представника, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

На підставі пояснень представників сторін та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено обставини, які визнані сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ПАТ «Газенерго-Україна» від 27.03.2014 №7-к позивача призначено на посаду першого заступника директора з 27.03.2014 з окладом згідно штатного розпису./а.с.4/

Згідно даних штатного розпису (розкладу) ПАТ «Газенерго-Україна», затвердженого наказом від 26.04.2015 №6-к, оклад за посадою першого заступника директора Товариства становив 34 000, 00 грн./а.с.17-18/

Наказом ПАТ «Газенерго-Україна» від 27.10.2014 №34-к позивача було звільнено у зв'язку з скороченням чисельності і штату працівників Товариства та скороченням посади першого заступника директора Товариства./а.с.5/

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пунктах, серед інших, 1 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як встановлено судом, відповідач визнав факт невиплати позивачу при звільненні виплат, щодо яких заявлено позов, заперечуючи їх розмір, розрахований позивачем.

Вирішуючи первісний позов, суд не приймає як безпідставні та необгрунтовані доводи відповідача про неналежність позивачу при звільненні вказаних виплат та наявність підстав для перерахунку заборгованості відповідача перед позивачем і відповідно здійснення відповідачем відрахувань з належних до виплати позивачу при звільненні сум в рахунок погашення заборгованості, яка утворилась у зв'язку з помилковою сплатою позивачу суми заробітної плати за травень 2014 року, оскільки згідно ст.116 КЗпП України обов'язок відповідача по виплаті всіх належних до виплати позивачу при звільненні сум є безумовним.

Зокрема, враховуючи положення ст.21 Закону України «Про відпустки», ст.44, ст.74, ч.1 ст.83, ст.115 КЗпП України, є безумовним і обов'язок відповідача по виплаті позивачу при звільненні заборгованості по заробітній платі, відпускних, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги при звільненні у зв'язку з скороченням, щодо яких заявлено первісний позов.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, серед іншого, виключно для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок.

Таким чином, законною підставою для здійснення відрахувань із заробітної плати є утворення заборгованості виключно внаслідок лічильної помилки на підставі відповідного наказу товариства, іншого трудовим законодавством не передбачено.

Виходячи з пояснень та заперечень відповідача, відповідачем визнається, що надмірна виплата була проведена позивачу не внаслідок лічильної помилки, а в наслідок помилки бухгалтера щодо підстав такого нарахування, відповідного наказу про наявність підстав для здійсненого перерахунку та відрахувань відповідачем суду не надано, а тому правові підстави вчинення таких дій відповідачем згідно трудового законодавства відсутні.

При цьому, на наявність правових підстав згідно ст.ст.1212, 1215 ЦК України для здійснених відповідачем перерахунку і відрахувань, а також для заявлених вимог за зустрічним позовом, представник відповідача не посилався, іншого судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, відсутні підстави стверджувати про правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу належних при звільненні виплат, щодо яких заявлено первісний позов.

Виходячи з вказаних мотивів і міркувань, суд вважає відсутніми підстави і для задоволення зустрічного позову та стягнення з позивача на користь відповідача суми у розмірі 469, 99 грн. як залишку суми заборгованості позивача перед відповідачем за помилково надмірно сплачену позивачу заробітну плату за травень 2014 року та відповідно зарахування вимог за обома позовами на цю суму.

Разом з тим, слід зауважити, що враховуючи наполягання відповідача про стягнення за зустрічним позовом суми у розмірі 469, 99 грн. як залишку заборгованості, понад заявлену позивачем суму за первісним позовом, відповідно до ст.123 ЦПК України підстави для зарахування вимог за цими позовами відсутні, оскільки відповідач первісний позов не визнає, в зустрічному позові вимог, які б могли бути зараховані в рахунок первісних, у разі їх задоволення, не заявляє.

Суд, перевіряючи доводи сторін в частині відповідності законодавству розрахунків належних до виплати відповідачем позивачу при звільненні сум, на підставі ст.11, ст.61 ЦПК України, виходить з визнаних сторонами обставин щодо розрахункових періодів, розміру окладу позивача та середньоденної заробітної плати, нарахованого розміру заборгованості по заробітній платі тощо.

Так, в частині розрахунку суми відпускних позивача за 10 днів щорічної оплачуваної відпустки, суд виходить з визнаного сторонами розрахункового періоду з 01.04.2014 по 01.08.2014, який становить 116 днів, і включає період перебування позивача на лікарняному за період з 15.05.2014 по 01.08.2014, та визнаної сторонами частини суми фактичного заробітку за цей період у розмірі 46 070,48 грн. та суми лікарняних у розмірі 50 195,73 грн.

При цьому, суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача про відсутність підстав для включення до суми фактичного заробітку позивача за вказаний період виплаченої під час перебування позивача у відпустці - 15.09.2014 суми допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (лікарняні) у розмірі 50 195,73 грн.

Зокрема, відповідно вимог абз.2 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, далі Порядок, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки працівникові, який пропрацював на підприємстві менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка.

Таким чином, оскільки як визнано сторонами, позивач перебував у відпустці з 27.08.2015 року по 27.09.2014, відповідно до вимог Порядку при розрахунку суми відпускних враховуються всі виплати за період до 01.08.2014 - місяця надання відпустки позивачу, підстави для врахування виплат, проведених в період відпустки 15.09.2014, відсутні.

Посилання представника позивача на наявність підстав для включення даної виплати до суми середнього заробітку для розрахунку суми відпускних згідно абз.4 п.3 Порядку є безпідставним помилковим тлумаченням положень п.3 Розділу ІІІ Порядку «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати», оскільки вказаними положенням регламентовано види виплат, які підлягають обов'язковому включенню, зокрема згідно абз.4 цього пункту - допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, а порядок виключення - період виплат - регламентований вищенаведеними положеннями абз.2 п.2 Порядку «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата».

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення відпускних за 10 днів щорічної оплачуваної відпустки підлягає частковому задоволенню, виходячи з обставин визнаних сторонами, з розрахунку 46 070,48 грн./116 днів х 10 днів відпустки = 3971,60 грн. - сума податків 776,84 грн. = у розмірі 3 194, 76 грн.

При вирішенні вимоги позивача про стягнення суми вихідної допомоги, суд перевіряючи розрахунок суми даної виплати, виходить з визнаних сторонами обставин про розрахунковий період з 01.08.2014 по 01.10.2014, з якого позивачем фактично відпрацьовані 3 дні, а саме 06.08.2014, 26.08.2014 та 29.09.2014, та про суму середньоденної заробітної плати за даний період у розмірі 1 648,48 грн.

Так, відповідно до ст.44 КЗпП України позивачу належить до виплати вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

У зв'язку з чим, відповідно до абз. 2, 3 п.8 Порядку у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, відповідно до вимог абз.2, 3 п.8 Порядку для розрахунку суми вихідної допомоги позивача в розмірі середньої місячної заробітної плати, слід помножити середньоденну заробітну плату, розмір якої визнаний сторонами у сумі 1648,48 грн., на середньомісячне число робочих днів у цьому розрахунковому періоді, яке свою чергу розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи відповідача.

Згідно даних відповідача (20 робочих днів у серпні 2014 року + 22 робочі дні у вересні 2014 року) / 2 = середньомісячне число робочих днів за період серпень-вересень 2014 року, яке становить 21.

Таким чином, сума вихідної допомоги позивача в розмірі середньої місячної заробітної плати вираховується за формулою: 1648,48 грн. (середньоденна заробітна плата) х 21 (середньомісячне число робочих днів) = 34 618, 08 грн.

Виходячи з вище викладеного, суд не приймає як безпідставний і такий, що не відповідає вимогам Порядку розрахунок відповідача суми вихідної допомоги у розмірі 4 945,44 грн., виходячи при розрахунку суми середньої місячної заробітної плати з 3 фактично відпрацьованих позивачем днів за остатні календарні перед звільненням місяці, замість середньомісячного числа робочих днів, про що викладено вище.

Таким чином, вимога позивача про стягнення суми вихідної допомоги у розмірі 34 618, 08 грн. підлягає задоволенню.

При вирішенні вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, суд виходить з визнаних сторонами обставин про належну позивачу суму компенсації за кожен день невикористаної відпустки у розмірі 641,15 грн. та використання позивачем 10 днів щорічної відпустки.

Відповідно до п.7 Порядку нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про відпустки», ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

При цьому, відповідно ст.10 цього Закону право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу.

Таким чином, виходячи з вище викладеного, а також враховуючи положення ст.9 вказаного Закону про обчислення стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, виходячи з обставин справи, згідно яких позивач працював у відповідача в період з 27.03.2014 по 27.11.2014, що становить 245 днів, з яких 213 днів стажу, які дають право на відпустку, за вирахуванням 7 неробочих та святкових днів, 25 днів відпустки без збереження заробітної плати, суд приймає як належний здійснений позивачем розрахунок числа календарних днів відпустки у кількості 14 днів, здійснений з розрахунку 0,067606 дня відпустки на один день стажу. Доказів на спростування розрахунку позивача та обґрунтованості розрахунку числа днів у кількості 12 днів, відповідачем суду не надано.

Таки чином, виходячи з обставини справи, згідно яких позивач використав 10 з 14 належних днів відпустки, відповідно до вимог п.7 Порядку сума компенсації за невикористані 4 дні відпустки розраховується за формулою 641,15 грн. (сума компенсації за кожен день невикористаної відпустки) х 4 дні (число невикористаних календарних днів відпустки) = 2564,60 грн. Таким чином, дана вимога позивача підлягає задоволенню.

При вирішенні вимоги позивача про стягнення заробітної плати за один день 27 жовтня 2014 року у розмірі 1478, 26 грн., суд виходить з визнаних сторонами обставин про розмір даної заробітної плати, вважаючи наявними підстави для її стягнення, про що викладено вище.

В частині доводів відповідача про те, що всі суми зазначені позивачем без урахування податків та інших обов'язкових платежів, які нараховуються при здійсненні виплат, суд вважає дані доводи безпідставними, оскільки відповідно до абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, тощо.

З огляду на що, питання про нарахування податків та інших обов'язкових платежів на належні до виплати позивачу суми вирішуватиметься відповідачем відповідно до вимог податкового законодавства в порядку виконання рішення суду у даній справі.

Таким чином, позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід Держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 418, 37 грн.

На підставі викладеного та керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.2, 5, 6, 9, 10, 21 Закону України «Про відпустки», ст.40, ст.44, ч.1 ст.47, ст.74, ст.75, ч.1 ст.83, ст.ст.115, 116, ст.127 КЗпП України, ст.43 Конституції України, ст.ст.10-11, 57-60, 61, 88, 123, 208-209, 212-215, 218, 223, 294, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Газенерго-Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Газенерго-Україна» на користь ОСОБА_1 відпускні щорічної оплачуваної відпустки у розмірі 3 194 (три тисячі сто дев'яносто чотири) грн. 76 коп., заробітну плату за жовтень 2014 року у розмірі 1 478 (одна тисяча чотириста сімдесят вісім) грн. 26 коп., вихідну допомогу при звільненні у розмірі 34 618 (тридцять чотири тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 08 коп., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 2 564 (дві тисячі п'ятсот шістдесят чотири) грн. 60 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Газенерго-Україна» в дохід Держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 418 (чотириста вісімнадцять) грн. 37 коп.

В іншій частині вимог - відмовити.

Зазначені суми визначені судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за жовтень 2014 року у розмірі 1 478 (одна тисяча чотириста сімдесят вісім) грн. 26 коп.

В задоволені зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Газенерго-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києві через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя К.О. Москаленко