Справа № 530/1415/15-ц
Номер провадження 2-о/530/84/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за заявою

ОСОБА_1, заінтересована особа Зіньківська міська рада Полтавської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В судове засідання заявник не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заінтересована особа, Зіньківська міська рада Полтавської області, направила до суду заяву про розгляд цивільної справи за відсутності її представника, щодо заявлених вимог поклався на розсуд суду.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Суд, прийнявши до уваги заяви сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлючих документів підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до копії паспорта серії КН 973530, ОСОБА_1 народився 10.04.1955 року в с.Бірки, Зіньківського району Полтавської області і на даний час зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,6).

Згідно з Рішенням Зіньківської міської ради народних депутатів Полтавської області № 76 від 21.02.1996 року ОСОБА_2 надано дозвіл оформити право власності на кооперативну квартиру № 13 в житлово-будівельному кооперативі «Колос», що знаходиться в м.Зіньків по вул.Леніна, 13, Полтавської області (а.с.12).

Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.10).

Технічний паспорт на вище вказану квартиру видано на ім»я ОСОБА_2 (а.с.8,9).

У вказаних вище документах помилково вказано по-батькові заявника «Андрійович» замість «Андронович».

Керуючись ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223, 234-235 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

ОСОБА_3 Андроновича, заінтересована особа Зіньківська міська рада Полтавської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити повністю.

Встановити факт того, що Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 дійсно належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканцю АДРЕСА_3.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга апеляційному суду подається через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_4