АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/465/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/781/15 Доповідач - Костів О.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

при секретарі - Баляс Т.І.

за участю апелянта ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року у справі за позовом КЕРНИЧНОЇ ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про витребування майна від добросовісного набувача,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до Бучацького районного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування майна від добросовісного набувача.

Заявлені вимоги позивачка мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що посвідчується свідоцтвом про право власності на житло від 18 грудня 2000 року, яке не скасоване і є чинним. В липні 2013 року ОСОБА_6 в результаті шахрайських дій шляхом обману незаконно придбав право на вищевказану квартиру. Вироком Бучацького районного суду від 17 червня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. В подальшому адресу даної квартири змінено та на даний час її місцезнаходження рахується як АДРЕСА_2. Придбавши злочинним шляхом право на квартиру, ОСОБА_6 відчужив її своєму зятю ОСОБА_7, уклавши з ним договір дарування, а той, у свою чергу, продав квартиру ОСОБА_1, оформивши правочин як договір дарування. Таким чином, ОСОБА_1 за відплатним договором придбав у ОСОБА_7 квартиру №9 по вул.Шухевича в с.Підлісся Бучацького району і став добросовісним набувачем та зареєстрував право власності на неї. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_5 просила суд витребувати від добросовісного набувача вказану та припинити право власності ОСОБА_1 на неї.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року позов задоволено.

Витребувано від добросовісного набувача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, нерухоме майно, а саме, квартиру №9 по вул.Генерала Шухевича в с.Підлісся Бучацького району Тернопільської області.

Припинено право власності ОСОБА_1 на об'єкт нерухомого майна за №12, яким є квартира АДРЕСА_3.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4813827 від 07 серпня 2013 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 7664772 від 07 серпня 2013 року, державну реєстрацію права власності номер запису про право власності 32037254 від 07 серпня 2013 року на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_4, власником якого записаний ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 243.60 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

ОСОБА_1 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що вимоги ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки він придбав квартиру не у ОСОБА_6, а у ОСОБА_7, який законно розпорядився квартирою. Крім цього, позивачкою не було надано розрахунку понесених витрат на правову допомогу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення Бучацького районного суду від 21 квітня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань.

Задовольняючи позов в частині витребування від добросовісного набувача спірного нерухомого майна та припинення право власності на нього суд першої інстанції виходив із того, що квартира вибула з володіння позивачки не з її волі, в зв»язку із чим порушено її право на житло, як власника.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

У відповідності до Свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 2000 року ОСОБА_5 на праві власності належить квартира АДРЕСА_5.

Рішенням Бучацької міської ради від 17 березня 2004 року вулиця Чортківська в м.Бучачі перейменована на вулицю ОСОБА_8.

Рішенням виконавчого комітету Підзамочківської сільської ради Бучацького району від 27 червня 2013 року №35 про присвоєння адреси об»єкту нерухомого майна спірній квартирі присвоєно нову адресу: АДРЕСА_6.

18 липня 2013 року реєстраційною службою Бучацького районного управління юстиції ОСОБА_6 видано свідоцтво №6434684 про право власності на нерухоме майно квартиру №9, що знаходиться в будинку №1 по вул.Генерала Шухевича в с.Підлісся, Бучацького району.

Згідно договору дарування від 31 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_6 подарував вказану квартиру ОСОБА_7

Згідно договору дарування від 07 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_7 подарував вказану квартиру ОСОБА_10

Згідно вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Даним вироком, який набрав законної сили, встановлено, що ОСОБА_6 злочинним шляхом незаконно набув право власності на квартиру №9, що знаходиться в будинку №1 по вул.Генерала Шухевича в с.Підлісся, Бучацького району.

Згідно рішення Бучацького районного суду від 10 листопада 2014 року скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру №9, що знаходиться в будинку №1 по вул.Генерала Шухевича в с.Підлісся, Бучацького району, а також визнано недійсними свідоцтво №6434684 від 18 липня 2013 року про право власності ОСОБА_6 на вказану квартиру, договір дарування від 31 липня 2013 року, згідно якого ОСОБА_6 подарував вказану квартиру ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 лютого 2015 року визнано договір дарування від 07 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу ОСОБА_9, згідно якого ОСОБА_7 подарував вказану квартиру ОСОБА_10, - удаваним, як такий, що приховує договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Таким чином, ОСОБА_1 за відплатним договором придбав квартиру АДРЕСА_8 в ОСОБА_7 і став добросовісним набувачем.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.1 ст.388 ЦК України у добросовісного набувача, який набув майно за відплатним договором, майно може бути витребуване лише у випадках, якщо воно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про те, що ОСОБА_7 законно розпорядився спірною квартирою, оскільки договір дарування від 31 липня 2013 року, згідно якого ОСОБА_6 подарував вказану квартиру ОСОБА_7, визнаний недійсним, а тому ОСОБА_7 не міг набути право власності на спірну квартиру, і, відповідно, не може розпоряджатися нею шляхом укладення правочинів.

Враховуючи викладене, суд вірно задовільнив позов в частині витребування від добросовісного набувача квартири АДРЕСА_3 та припинення право власності ОСОБА_1 на вказаний об'єкт нерухомого майна.

Разом з тим, рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 2000 грн. витрат на правову допомогу підлягає зміні виходячи із наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно п.48 постанови №10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» у цивільних справах витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_3, згідно журналів судових засідань, приймав участь у трьох судових засіданнях, а саме: 27 березня 2015 року 37 хв., 06 квітня 2015 року 23 хв. та 20 квітня 2015 року 30 хв., а всього 1 год. 30 хв.

Таким чином, у відповідності до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу розраховується наступним чином: 1 год. 30 хв. (тривалість участі захисника в судових засіданнях) х 1218 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 40 %. = 725 грн.

Жодних доказів щодо вчинення захисником інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги, та їх тривалість (надання консультацій, вивчення документів, складання позовної заяви, уточнення позовних вимог, копіювання документів, ін.), а саме: актів виконаних робіт, розрахунку витрати часу, суду не представлено, що є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 2000 грн. витрат на правову допомогу змінити, зменшивши суму стягнення до 725 грн. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь КЕРНИЧНОЇ ОСОБА_4 витрат на правову допомогу змінити, зменшивши суму стягнення до 725 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий підпис.

Судді два підписи.

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_11