Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Турецька Я.П.

за участю

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до АСК "Інго Україна" про стягнення суми страхового відшкодування заподіяної смертю потерпілої, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до АСК "Інго Україна" про стягнення суми страхового відшкодування заподіяної смертю потерпілої. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 17.08.2013р. близько 19год. 20хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Таврія», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Минайській в м. Ужгород порушив Правила дорожнього руху України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, яка є донькою позивача, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 04 червня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України , а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та призначено покарання в межах санкції статті. При розгляді кримінального провадження у суді до АСК "Інго Україна" заявлявся цивільний позов про стягнення суми страхового відшкодування. Проте, ухвалою колегії суддів Апеляційного суду закарпатської області від 25.02.2015 року вирок Ужгородського міськрайонного суду від 04 червня 2014 року в частині розв'язання цивільного позову скасовано, а матеріали направлені на новий судовий розгляд в порядку циаільного судочинства.Разом з тим, позивач зазначає, що власник транспортного засобу марки «ЗАЗ-Таврія», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3, застрахував цивільну відповідальність на випадок заподіяння шкоди перед третіми особами у АСК "Інго Україна", що підтверджується полісом серії АЕ № 1091445 від 25.12.2012 року. Саме в період дії страхового полісу сталася пригода, що має ознаки страхового випадку. Позивач вважає, що відповідач АСК "Інго Україна" , як стрховик, у відповідності до положень ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону) зобов'язаний здійснити відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її близьким родичам. У зв'язку з цим 18.02.2014 року було надіслано повідомлення-вимогу до страховика на відшкодування страхової суми , яка залишена відповідачем без задоволення. Посилаючись на норми ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач вказує, що розмір виплати відповідно до: п.п.27.2 ст. 27 Закону становить не менше 41 292,00грн.; п.п.27.3 ст.27 Закону становить 13 764,00 грн.; п.п. 27.4 ст. 27 Закону становить 13 764,00 грн. Крім того, зазначає, що у відповідності до вимог п. 9.3 ст.9 Закону розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров'ю потерпілих становить 100 000,00 гривень на одного потерпілого. Крім того позивач зазначає, що окрім матеріальної шкоди, завданої неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача, їй також завдано моральну шкоду. Оскільки страхова компанія не виконує взятий на себе обов'язок відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку у розмірі та порядку, встановлених законом , просить суд ухвалити рішення яким стягнути з АСК "Інго Україна" на її користь суму страхового відшкодування заподіяної смертю потерпілої в розмірі 100 000, 00 гривень та витрати на правову допому в сумі 2000,00 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. В своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові. Зокрема зазначив, що 18.02.2014 року позивачем було надіслано повідомлення-вимогу до страховика на відшкодування страхової суми , яка отримана відповідачем 21.02.2014 року. Позивач по справі отримала від страховика суму в розмірі 10 000,00 гривень. В наступні судові засідання представник позивача не з'являвся, згідно надісланої ним заяви, що надійшла на адресу суду 02.11.2015 року просив судове засідання провести у їх відсутності, позовні вимоги підтримує частково, в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. які відшкодовані відповідачем та витрати на поховання в сумі 13 381,84грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях датованих 25.05.2015 року. Зокрема зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована за договором обв'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 1091445 від 25.12.2012 року.Виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначив, що на адресу страховика надійшло повідомлення-вимога на відшкодування страхової суми, однак до повідомлення не були приєднані жодні документи визначені нормою ст. 35 вказаного Закону, які необхідні для прийняття рішення про сплату страхового відшкодування, а відтак страхова компанія була позбавлена можливості сплатити страхове відшкодування. Зокрема, представник наголосив на тому, що 100 000, 00 грн. це ліміт відповідальності, проте жодною нормою Закону не передбачено обов'язку страховика сплатити страхове відшкодування у розмірі ліміту відповідальності, страховик відшкодовує оцінену шкоду у встановленому Законом порядку. Крім того, представник зазначив, що страховою компанією 19.12.2014 року було виплачено на користь позивача суму в розмірі 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, представник наголосив на тому, що витрати передбачені п.27.2 Закону пов'язані в зв'язку з втратою годувальника, а позивач не довів факту перебування на утриманні та не довів факту годувальника ОСОБА_4, а тому вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними.

В подальшому представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме в частині виідшкодування витрат позивача на поховання в сумі 7 094,00 гривень з підстав та мотивів викладених у письмових поясненнях , що надійшли до суду 06.11.2015 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 17.08.2013р. близько 19 год.20 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Таврія», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Минайській в м. Ужгород в напрямку від вул. Грушевського до перехрестя вулиць Минайська - Можайського порушив Правила дорожнього руху України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка переходила дорогу по нерегульованому пішохідному переході. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких 04.10.2013р. померла, дані обставини доведені вироком Ужгородського міськрайонного суду від 04.06.2014 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують /а.с.4-7/

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2014р. ОСОБА_3 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання в межах санкції статті. Потерпілим у справі визнано мати ОСОБА_4 -ОСОБА_2 Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Закарпатської області від 25.02.2015 року вирок Ужгородського міськрайонного суду від 04 червня 2014 року в частині розв'язання цивільного позову скасовано, а матеріали направлені на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. /а.с.8-10/

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із матеріалів справи власник автомобіля марки «ЗАЗ-Таврія», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 застрахував цивільну відповідальність на випадок заподіяння шкоди перед третіми особами у АСК "Інго Україна" , що підтверджується полісом серії АЕ № 1091445 від 25.12.2012 року з терміном дії з 28.12.2012 р. по 27.12.2013 р. та ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю встановлено у 100 000,00грн. /а.с.14/

Судом також встановлено , що саме в період дії страхового полісу сталася дорожньо- транспортна пригода , що має ознаки страхового випадку.

Правовідносини, які виникли між позивачкою та страховою компанією, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст.3 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» -обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (наалі Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 9.1. ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. В п.9.3. ст.9 вказаного Закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 23 Закону передбачає, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону врегульовано питання відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого. Зокрема, п. 27.1. цієї статті передбачено, страхове відшкодування (регламентна виплата)виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 27.2 ст.27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право наодержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) інвалідам - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Беручи до уваги встановлені обставини та відповідні ним правовідносини , суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, з підстав передбачених п. 27.2 ст.27 Закону, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела , що вона є непрацездатною особою та знаходилась повністю на утриманні своєї доньки ОСОБА_4 , до її смерті, а відтак позовні вимоги в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, з підстав передбачених п. 27.2 ст.27 Закону не підлягають до задоволення.

Пунктом 27.3. ст.27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Розмір мінімальної заробітної плати, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» станом на день ДТП (17 серпня 2013року) становив 1 147,00 грн., а відповідно сума 12 мінімальних заробітних плат - 13 764,00 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - ОСОБА_4, котра підлягає стягненню на користь матері останньої - ОСОБА_2 , суд керувався саме цими положеннями законодавства.

Разом з тим, судом встановлено, що АСК "Інго Україна" здійснила виплату на рахунок позивача суму у розмірі 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, що стверджується платіжним дорученням № 11314 від 19.12.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.40-41), а також вказані обставини сторонами не оспорюються.

Отже, з врахуванням викладеного, із страховика - відповідача по справі АСК "Інго Україна", за законом, слід стягнути суму в розмірі 3 764,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Виходячи зі змісту зазначеної вище норми закону, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника мають бути підтверджені відповідними платіжними документами.

На підтвердження зазначених вище витрат потерпіла ОСОБА_2 під час судового розгляду кримінального провадження №308/5712/14-к надала наступні документи: рахунок № 7 від 07.10.2013 року на суму 3 735,00 грн., рахунок-замовлення на придбання - оформлення предметів і послуг похоронного призначення за №003105 від 07.10.2013 року на суму 1239,57 грн., накладну від 06.10.2013 року на рітуальні послуги на суму 2120,00 грн. /а.с.58,59,61 кримінальне провадження №308/5712/14-к/, копії яких долучені до матеріалів справи.

Інші документи: два фіскальних чека від 07.10.2013 року та рахунок №б/н від 08.10.2013 року, підтверджують придбання продуктів та витрати на проведення помінального обіду (а.с. 58,60 кримінального провадження №308/5712/14-к/ ), копії яких долучені до матеріалів справи.

Стаття 2 закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Виходячи з наведеного визначення поняття «поховання» до витрат на поховання можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на придбання продуктів харчування та проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, а відтак стягненню не підлягають.

Таким чином, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму 7094,57грн. (3 735,00 грн.+1239,57грн.+2120,00грн.).

Відповідно до п. 27.5 ст.27 зазначеного Закону відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

При вирішені питання про судові витрати суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. Частиною 3 ст.88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.

Згідно норм ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать зокрема витрати на правову допомогу. Розмір витрат пов'язаних з правовою допомогою розраховується у відповідності до положень ЗУ "Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р. Згідно ст. 1 вказаного закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 ро-ку № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 14.01.2014 року між ОСОБА_2 та адвокатом Дворак Є.І. був укладений договір про надання правової допомоги./а.с.16/

На підтвердження оплати правової допомоги адвоката до матеріалів позову приєднана копія розрахункової квитанції № 064034 від 14.01.2014р. на суму 2000,00 грн. /а.с. 17/

Розмір витрат пов'язаних з правовою допомогою розраховується у відповідності до положень ЗУ "Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р. та підтверджується крім квитанції банку про оплату - актом виконаних робіт .

Проте, до суду не надано розрахунку таких витрат та акт виконаних робіт.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку що, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в сумі 2000,00 гривень до задоволення не підлягають, оскільки позивач в порядку приписів ст.60 ЦПК України не довела суду тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1200 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-218 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства АСК "Інго Україна" про стягнення суми страхового відшкодування заподіяної смертю потерпілої - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства АСК "Інго Україна" ( 01054, м.Київ , вул. Воровського ,33 ) на користь ОСОБА_2 понесені витрати на поховання доньки ОСОБА_4 в розмірі 7 094, 57 грн., 3 764 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди .

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства АСК "Інго Україна" на користь держави судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца