Справа № 192/1280/15-ц
Провадження № 2-н/192/69/15
У Х В А Л А

"06" серпня 2015 р.суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Омелюх В.М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з боржника -комунального підприємства «Солонянський сільський комунсервіс Солонянської районної ради Дніпропетровської області» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплат сум, що належать працівникові при звільнені, моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 05 серпня 2015 року звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника - комунального підприємства «Солонянський сільський комунсервіс Солонянської районної ради Дніпропетровської області» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 8512 гривень 12 копійок, а також середнього заробітку за час затримки виплат сум, що належать працівникові при звільнені, в сумі 48174 гривень, моральної шкоди у розмірі 3000 гривень. Крім того, прохав зобовязати відділ державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції виконати рішення суду, для чого залучити кошти боржника, які знаходяться на його рахунку в якості статного капіталу.

На обґрунтування заяви зазначив, що 08 липня 2014 року набрало законної сили рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області (справа № 192/1326/13-ц провадження №2/192/33/14) про стягнення зазначених вище сум з комунального підприємства «Солонянський сільський комунсервіс Солонянської районної ради Дніпропетровської області», але, не дивлячись на його неодноразові письмові звернення до державної виконавчої служби про прийняття виконавчого листа на виконання, рішення суду не виконуються, при цьому ВДВС мотивує неможливість примусового стягнення боргу відсутністю у боржника майна та коштів на розрахункових рахунках, оскільки підприємство знаходиться в стадії ліквідації, в той час як згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців статутний капітал даного підприємства становить 240000 гривень, які і повинні бути направлені на погашення заборгованості за рішенням суду.

Положеннями п.1 ч.1 ст.96 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати середнього заробітку за час затримки виплат сум, що належать працівникові при звільнені, в сумі 48174 гривень, моральної шкоди у розмірі 3000 гривень.

Згідно п.3 ч.3 ст.100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо наявні обставини зазначені у п.2-5 ч.2 ст.122 ЦПК України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з заяви про видачу судового наказу рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області, яке набрало 08 липня 2014 року законної сили, на користь ОСОБА_1 з комунального підприємства «Солонянський сільський Комунсервіс Солонянської районної ради Дніпропетровської області» стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 8512 гривень 12 копійок, середній заробіток за час затримки виплати сум, що належать працівникові при звільнені, в сумі 48174 гривень, моральну шкоду у розмірі 3000 гривень, на виконання якого 19 червня 2014 року судом було видано виконавчий лист, який підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», тобто наявні визначені п.3 ч.3 ст.100 та п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України підстави для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Крім цього, згідно ч.5 ст.100 ЦПК України у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємоповязані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Згідно заяви про видачу судового наказу заявником ОСОБА_1 заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, а саме: про стягнення з боржника - комунального підприємства «Солонянський сільський комунсервіс Солонянської районної ради Дніпропетровської області» середнього заробітку за час затримки виплат сум, що належать працівникові при звільнені, в сумі 48174 гривень, моральної шкоди у розмірі 3000 гривень, про зобовязання відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції виконати рішення суду залучити кошти боржника, які знаходяться на його рахунку в якості статного капіталу, що є самостійною підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

З урахуванням зазначеного, приходжу до висновку, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу необхідно відмовити, в звязку наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а також у звязку з заявленням вимог, які не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.96, п.1, п.3 ч.3, ч.5 ст. 100, п.2 ч.3 ст.122 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з боржника комунального підприємства «Солонянський сільський Комунсервіс Солонянської районної ради Дніпропетровської області» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплат сум, що належать працівникові при звільнені, моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання протягом 5 днів з дня її проголошення апеляційної скарги, а у разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: