Справа № 750/3270/15-ц Провадження № 22-ц/795/1138/2015 Головуючий у I інстанції - Логвіна Т. В. Доповідач - Горобець Т. В.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого - судді Горобець Т.В.,

Суддів - Хромець Н.С., Бечка Є.М.

при секретарі -Мартиновій А.В.

З участю представника позивача - адвоката Потапової С.М., представника відповідача Савенка Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про припинення договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_3, посилаючись на положення ст.599 та ч.2 ст.593 ЦК України, а також на ст.17 Закону України „ Про іпотеку", звернувся з позовом до ПАТ „ Банк Форум" ( далі - Банк) та просив суд ухвалити рішення, яким припинити іпотеку його двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка ним була передана в іпотеку на забезпечення виконання кредитного договору з Банком від 05.08.2008 року. В позові зазначав, що 04.02.2015 року він повністю виконав рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.10.2014 року про дострокове стягнення з нього 523 073,91 грн заборгованості за кредитним договором № 0023/08/27/1 від 05 серпня 2008 року, тому позивач вважав, що свої зобов»язання перед Банком за кредитним договором він виконав повністю, а з виконанням зобов"язань за кредитного договору припинився і договір іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.04.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю - припинено іпотеку двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Також, позивачу відшкодовано за рахунок Банку 243 грн 60 коп судового збору.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом першої інстанції при вирішенні спору було порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на порушення судом першої інстанції вимог ст.212-214 ЦПК України, вважаючи, що суд неналежним чином оцінив наявні докази, наслідком чого стала невідповідність висновків суду фактичним обставинам, не забезпечив виконання вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості рішення. Так, апелянт вказує, що суд безпідставно залишив поза увагою наданий Банком розрахунок, з якого вбачається, що ОСОБА_3 на момент звернення до суду з позовом має заборгованість перед Банком оскільки Кредитний договір розірвано не було, рішення виконане через певний проміжок часу, у зв»язкуз чим згідно з умовами договору Банком нараховувались пеня (штрафні санкції), та крім того, змінився курс валюти, що вплинуло на розрахунок загального розміру заборгованості на час вирішення спору.

Одночасно, обґрунтовуючи скаргу, відповідач посилається на роз"яснення абзаців 1,2 пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 „ Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", відповідно до яких, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора права отримання пені та штрафних санкцій, передбачених договором, а також сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Також, апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції ст.17 Закону України „ Про іпотеку", який помилково вважав, що зобов"язання ОСОБА_3 перед Банком припинились ухваленням рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та повним виконанням цього рішення.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на порушення п.22 ч.1 ст.5 Закону України „ Про судовий збір", зазначаючи, що ПАТ„ Банк Форум" з 19.01.2015 року діє в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про що зазначено у Довіреності, наявній у справі, отже, у справах даної категорії відповідач звільнений від сплати судового збору.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, пославшись на обставини, викладені у її доводах. На виконання ухвали апеляційного суду, постановленої відповідно до п.4 ст.10 ЦПК України за клопотанням представника позивача, надав додаткові письмові обґрунтування розміру заборгованості та механізму і порядку її розрахунку станом на час розгляду даної справи у суді.

Представник позивача наполягає на безпідставності скарги та законності рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що правовідносини сторін даного спору за кредитним договором припинились відповідно до ст.599 ЦК України виконанням рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, що є підставою для припинення договору іпотеки, який було укладено між сторонами на забезпечення виконання кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється, що 05 серпня 2008 року між АКБ „ Форум", який перейменований у Публічне акціонерне товариство „ Банк Форум" та ОСОБА_3 був укладений договір споживчого кредиту №0023/08/27/1, згідно з яким ОСОБА_3 надано кредит у сумі 58 400,00 доларів США терміном до 04 серпня 2033 року. У забезпечення взятих зобов"язань по кредитному договору ОСОБА_3 передав Банку в іпотеку свою двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.10.2014 року достроково стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором №.№0023/08/27/1 у розмірі 523 073,91 грн, рішення суду фактично виконане позивачем 04.02.2015року.

Встановивши зазначені обставини та пославшись на ст. 599 ЦК України та ст.17 Закону України „ Про іпотеку", суд першої інстанції дійшов висновку, що зобов"язання за кредитним договором №0023/08/27/1 від 05 серпня 2008 року , які існували між ОСОБА_3 та Банком припинені сплатою позивачем суми боргу, визначеної рішенням суду та зазначеної у виконавчому листі. Також суд першої інстанції послався на недоведеність належними та допустимими доказами в судовому засіданні самого факту існування заборгованості у ОСОБА_3 на момент розгляду справи.

З такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони не грунтуються на наявних у справі доказах та суперечать вимогам закону, яким регулюються спірні правовідносини.

Крім обставин, встановлених судом першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що:

Сума заборгованості 523 073,91 грн , яка достроково стягнута із ОСОБА_3 рішенням суду від 08.10.2014 року була розрахована Банком станом на 04.08.2014 року ( а.с.9, 31,32). З рішенням суду ОСОБА_3 погодився, виконав його в межах процедури виконавчого провадження, але лише через чотири місяці - 04.02.2015 року після набрання рішенням законної сили ( а.с.10).

З розрахунку Банку, наявного у справі, вбачається, що станом на 16 квітня 2015 року розмір заборгованості ОСОБА_3 перед Банком становив 478959,04 грн, з них 1500,90 доларів США , що в еквіваленті до гривні становить 32694,08 грн.( а.с.31-32). Стверджуючи про повне виконання зобов"язань за кредитним договором розрахунок Банку позивачем не спростований, належних та допустимих доказів неправомірності чи помилковості розрахунку Банку, його безпідставності або доказів повної сплати всіх сум, визначених за договором станом на день звернення з позовом ( висновок експертизи, рішення суду про припинення правовідносин і т.і.), суду не надано, клопотання про їх витребування чи інше процесуальне сприяння в отриманні доказів, не заявлено.

Крім того, наявність заборгованості у позивача по сплаті пені за даним кредитним договором у судовому засіданні представник позивача не заперечувала, висловлюючи готовність сплатити цю заборгованість до ухвалення рішення апеляційного суду.

Також, з п.4.2 Іпотечного договору встановлено, що умовою припинення іпотеки є виконання забезпеченого нею основного зобов"язання ( а.с.27).

З п.п.2.1 Кредитного договору від 05.08.2008 року вбачається, що договір іпотеки є забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та можливої неустойки ( штраф, пеня).

Отже, вирішуючи даний спір, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого:

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов»язковим для виконання стронами ( ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків ( ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов»язання, це правовідношення , в якому одна сторона( боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Відповідно до ст. 510 ЦК України обов»язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов»язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень абзацу 2 частини 1 ст. 17 Закону України « Про іпотеку» іпотека, крім іншого, припиняється у разі:

припинення основного зобов»язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно о ст. ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи встановлене та положення ст. 599 ЦК України, а також п. 7.3 Кредитного договору, а також, керуючись вищенаведеними нормами матеріального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що виконанням рішення суду, проведеним через певний проміжок часу після його ухвалення і до повного виконання всіх зобов»язань за кредитним договором, правовідносини за кредитним договором між сторонами не були припинені.

Кредитор мав право нараховувати передбачені законом та договором суми, зокрема, пені за прострочення сплати кредиту та процентів ( пункт 4.1 та 7.3 Кредитного договору) до повного виконання зобов"язань за кредитним договором.

Той факт, що між боржником та кредитором може існувати спір з приводу правильності нарахування всіх сум заборгованості, зазначених у розрахунку, наданому Банком, не впливає на правильність вирішення даного спору.

У зв»язку з наведеним, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання іпотеки квартири, якою забезпечується виконання зобов"язань за кредитним договором, припиненими, суперечить фактичним обставинам , встановленим судом на підставі наявних у справі доказів та ст.599 ЦК України і ст. 17 Закону України « Про іпотеку».

Відповідно до п.3,4 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує або змінює рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, якщо буде встановлено невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Також, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції п.22 ч.1 ст.5 Закону України „ Про судовий збір" та необгрунтованість у зв"язку з цим рішення про відшкодування позивачу за рахунок Банку судового збору. З матеріалів справи ( а.с.25) вбачається, що на момент розгляду справи інтереси Банку представляє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб яка діє у справах, пов"язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації Банку. В даному спорі Уповноважена особа діє згідно з п.5 ч.1 ст. 48 Закону України „ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки мова йде про припинення іпотеки, яка є забезпеченням виконання Кредитного договору, тобто, повернення дебіторської заборгованості.

Враховуючи встановлене та відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті за апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, п.п.3-4 ст. 309, 314, 316 319, 325 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави на розрахунковий рахунок № 0002, отримувач -УК у м. Чернігові /м. Чернігів/ 22030001, код ЄДРПОУ - 38054398, банк - ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО - 853592, 121 грн 80 коп судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: