Справа №592/1967/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Князєв В. Б.
Номер провадження 22-ц/788/1544/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди і судовий збір в доход держави в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що позивач не надав жодного доказу, в чому полягають його обмеження в життєдіяльності, які саме додаткові зусилля необхідні для організації його життя, що свідчили б про його моральні страждання, оскільки професійне захворювання свідчить лише про можливість спричинення такої шкоди та аж ніяк не констатує її наявності.

Суд першої інстанції невірно застосував вимоги ст. 237 КЗпП України, статей 23, 1167 ЦК України, стягнувши з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди за відсутності вини товариства в захворюваннях позивача, не звернув увагу на ту обставину, що товариство не порушувало права позивача, передбачені ст. 153 КЗпП України, на безпечні та нешкідливі умови праці.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

03 березня 2015 року позивач в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 20 грудня 1979 року по 20 вересня 1982 року та з 31 грудня 1982 року по 11 квітня 2014 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», звільнений за угодою сторін.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання №147 від 08 грудня 2014 року, йому були встановлені професійні захворювання: пневмоконіоз І ст. р/р, 2/1. Хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етиології ІІ ст. у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне.

Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. Захворювання професійне від тривалої дії виробничого шуму.

Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт токсичної етиології. Захворювання професійне від тривалої дії токсичних речовин на виробництві (Основний діагноз).

Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба І ст. Наслідки перенесеної виробничої травми у формі посттравматичної нейропатії серединного нерва та артрозу міжфалангових суглобів ІІ-го пальця правої кисті зі стійким больовим синдромом та порушенням функції захвату та утримання правої кисті. Посттравматичний остеоартроз І-го-ІІ-го пальців (міжфалангових суглобів І ст.), НФС І ст. Консолідовані переломи основної та нігтьової фаланг І-го пальця, нігтьової фаланги ІІ-го пальця правої стопи. Посттравматична нейропатія поверхневих гілок правого малогомілкового нерва у вигляді помірних сенсорних порушень. Вазомоторна енцефалопатія І ст. з вестибуло-атактичним та астено-невротичним синдромами. Розповсюджений остеохондроз хребта з полірадикулярним та алогічним синдромами. Скривлення носової перетинки. Гіперметропія слабкого ступеню обох очей. Пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз).

Згідно п. 16 акту розслідування хронічного професійного захворювання професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалу роботу у шкідливих умовах праці.

Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми від 15 січня 2015 року, йому встановлено 55% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності.

У зв'язку з професійним захворюванням протягом тривалого часу він страждає через постійні сердечні та легеневі болі, що заподіює йому значні моральні страждання, переживання; не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях. Вказані причини не дозволяють йому відвідувати місця великого скупчення людей через постійний страх знепритомніти.

Він постійно зазнає фізичного болю у зв'язку із нападами утрудненого дихання та нападоподібного кашлю 2-3 рази на добу, відчуває важкість та хрипи у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, підвищену втому, зниження слуху, шум у вухах та голові, у зв'язку з чим вимушений постійно приймати знеболюючі, заспокійливі та інші ліки.

Просив стягнути з відповідача на його користь 55 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я (а.с. 2-4).

18 травня 2015 року представник позивача доповнив та уточнив позовні вимоги, зазначивши додатково, що відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 34 від 19 березня 2003 року, о 10 год. 30 хв. 10 березня 2003 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок за наступних обставин: за завданням майстра ОСОБА_5 бригадир електрозварювальників аргонно-дугової зварки ОСОБА_3 повинен був встановити направляючий апарат, масою 80 кг, для ремонту на маніпулятор М-ІІ020. Для цього ОСОБА_3 використовував електромостовий кран, вантажопідйомністю 100/20 т. Із-за відсутності спеціальних чалочних засобів і відповідних методів строповки ОСОБА_3 двовіт'євим ланцюговим стропом застропив деталь і дав команду кранівниці ОСОБА_6 на підйом вантажу. При підйомі вантажу на висоту один з гаків вийшов з зачеплення отвору деталі, із-за чого апарат перемістився вниз по нахилу поверхні аналогічної деталі (на якій знаходився). Не дивлячись на те, що ОСОБА_3 відійшов від місця строповки вантажу на відстань 1 м, вантаж, що переміщувався, наніс йому травму правої ступні. Згідно довідки лікувально-профілактичного закладу позивачеві було поставлено діагноз: закритий перелом основної і нігтьової фаланги 1-го пальця правої ступні без зміщення, осадження шкіри (п. 9 Акту). Відповідно до довідки, виданої Зарічною МСЕК м. Суми 23 вересня 2003 року про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 10% у зв'язку з трудовим каліцтвом.

Крім того, 30 січня 2006 року було складено акт про нещасний випадок на виробництві № 18, який стався о 14 год. 00 хв. 25 січня 2006 року з позивачем при виконанні трудових обов'язків за наступних обставин: ОСОБА_3 отримав завдання від старшого майстра ділянки ОСОБА_7 передати з місця виробництва робіт за допомогою передавального візка, масою близько 150 кг, для подальшої його обробки в цеху № 22. Для цього ОСОБА_3 за допомогою електро-мостового крану установив корпус насоса на дерев'яні підкладки і звільнив чалочний ланцюг. Так як патрубок насоса був встановлений щільно з кришкою, яка лежала на передавальному візку, ОСОБА_3, для того, щоб уникнути механічних пошкоджень виробу при транспортуванні, вирішив вручну повернути корпус насосу навколо своєї осі. При повороті виріб зіскочив з дерев'яної підкладки, і права рука, яка знаходилась на патрубку корпуса насоса, була притиснута до кришки, в результаті чого ОСОБА_3 отримав травму другого пальця правої руки. Згідно довідки лікувально-профілактичного закладу позивачеві було поставлено діагноз: закритий перелом нігтьової фаланги ІІ пальця правої кисті.

Додатково зазначив, що через отримані травми його турбує хронічний біль першого пальця правої ступні та хронічний біль пальців правої руки. Через артроз міжфалангових суглобів він змушений звертатись за сторонньою допомогою, що морально його пригнічує. При зміні погоди травмовані кістки ниють і болять.

Просив стягнути з відповідача 55 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.25-27).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив право позивача на безпечні умови праці; у зв'язку з отриманням за час роботи у відповідача професійного захворювання позивач частково втратив професійну працездатність, в результаті чого зазнав моральних страждань.

Також суд зазначив, що згідно пункту 10 акту № 18 від 30 січня 2006 року про нещасний випадок на виробництві, єдиною причиною нещасного випадку, який трапився з позивачем 25 січня 2006 року, стало не виконання ним вимог інструкції з охорони праці №161. Відповідно до вказаного акту шкідливим або небезпечним фактором є вплив предмету, що рухається, який не є механізмом чи устаткуванням, тобто джерелом підвищеної небезпеки. Зазначений акт про нещасний випадок на виробництві позивач отримував, не оскаржував його, в настанні нещасного випадку вини відповідача немає, спричинення шкоди позивачеві відбулося в результаті неправомірних дій його самого, а не під дією джерел підвищеної небезпеки, а саме устаткування чи механізму.

Висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з позивач 20 грудня 1979 року по 20 вересня 1982 року та з 31 грудня 1982 року по 11 квітня 2014 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», звільнений за угодою сторін (а.с.6-7).

Згідно акту №34 про нещасний випадок на виробництві від 17 березня 2003 року з ОСОБА_3 10 березня 2003 року о 10 год. 30 хв. на ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» стався нещасний випадок, причиною якого, згідно акту, стала незадовільна організація проведення робіт вантажопідйомним краном, яка виразилася у відсутності чалочних пристроїв, відсутності в техпроцесі методів строповки деталі поз. 2807090.001, не ознайомлення стропальщика з безпечною строповкою, знаходження стропальщика в «небезпечній зоні».

В результаті нещасного випадку позивач отримав закритий перелом основної та нігтьової фаланги І-го пальця правої стопи без зміщення, осаднення шкіри (а.с.29-30).

Згідно акту №18 від 30 січня 2006 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, 25 січня 2006 року з позивачем стався нещасний випадок, причиною якого стало не виконання ним інструкції про охорону праці, невірний прийом в роботі, який виразився в намаганні розвернути вантаж, який перевищує допустимі норми, переміщення вручну. В результаті нещасного випадку позивач отримав закритий перелом нігтьової фаланги ІІ пальця правої кисті (а.с.32-33).

Згідно медичного висновку профпатологічної лікарсько-експертної комісії клініки НДІ гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету від 20 листопада 2014 року, акту № 147 від 08 грудня 2014 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, проведеного на підставі повідомлення вказаного медичного закладу про наявність вперше виявленого професійного захворювання № 273 від 19 листопада 2014 року, позивачеві встановлені професійні захворювання:

Ппневмоконіоз І ст. р/р, 2/1. Хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етиології ІІ ст. у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійні, встановлені вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ (ППЛЕК 10 листопада 2014 року). Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. Захворювання професійне від тривалої дії виробничого шуму, встановлене вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ (ППЛЕК 10 листопада 2014 року). Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт токсичної етиології. Захворювання професійне від тривалої дії токсичних речовин на виробництві, встановлений вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ (ППЛЕК 10 листопада 2014 року). ( Основний діагноз).

Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба І ст. Наслідки перенесеної виробничої травми у формі посттравматичної нейропатії серединого нерва та артроза міжфалангових суглобів ІІ-го пальця правої кисті зі стійким больовим синдромом та порушенням функції захвату та утримання правої кисті. Посттравматичний остеоартроз І-го-ІІ-го пальців (міжфалангових суглобів І ст.), НФС І ст. Консолідовані переломи основної та нігтьової фаланг І-го пальця, нігтьової фаланги ІІ-го пальця правої стопи. Посттравматична нейропатія поверхневих гілок правого малогомілкового нерва у вигляді помірних сенсорних порушень. Вазомоторна енцефалопатія І ст. з вестибуло-атактичним та астено-невротичним синдромами. Розповсюджений остеохондроз хребта з полірадикулярним та алогічним синдромами. Скривлення носової перетинки. Гіперметропія слабкого ступеню обох очей. Пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз).

Згідно акту розслідування професійного захворювання від 8 грудня 2014 року, вказані професійні захворювання позивача, наявність яких встановлена лікувальним закладом, виникли за таких обставин: недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці. Причина виникнення професійного захворювання: проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, загазованості (а.с. 8).

Згідно акту огляду та довідок до акту огляду спеціалізованої МСЕК м. Суми № 250455 і № 928403 від 15 січня 2015 року, позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності, в тому числі первинно - 45, та ІІІ групу інвалідності, він потребує медикаментозного, санаторно-курортного, реабілітаційного лікування, диспансерного нагляду пульмонолога, йому протипоказані важна фізична праця, переохолодження (а.с.9, 18-21).

Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч.2 ст.153 КЗпП Українипрацівники мають право на здорові та безпечні умови праці; забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст. 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

З названих норм права вбачається, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4, ст. 9 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключена ч. 3 ст. 34 вказаного Закону, тобто скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду.

Таким чином, місцевий суд правильно керувався положеннями КЗпП України, зокрема, ст. 237-1 КЗпП України, та задовольнив позов про відшкодування моральної шкоди, так як характер професійного захворювання позивача дає підстави для висновку про те, що він морально страждає від його наслідків, внаслідок цих негативних обставин змінився спосіб його життя, від нього вимагаються додаткові зусилля для організації свого життя.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Рішення суду узгоджується з роз'ясненнями, які містяться в рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року, про те, що скасуванням положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V (717-16) права застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV (1105-14), право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України (435-15) та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України (322-08) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України (254к/96-ВР).

Отже, завдана позивачу під час виконання ним трудових обов'язків моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок власника і з підстав, передбачених цивільним законодавством України.

Позивач, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, довів заподіяння йому моральної шкоди, оскільки, за наявності у нього вищезазначених професійних захворювань, вказаного ступеня їх тяжкості, це є очевидним і висновок суду з цього питання є безсумнівним.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про відсутність вини товариства в отриманні позивачем професійних захворювань з посиланням на відсутність висновку про це в акті розслідування причин професійного захворювання, в п. 19 якого не встановлено порушень товариством нормативних актів про охорону праці, щодо незабезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, та посадових осіб товариства, які допустили такі порушення, також є безпідставним.

Незважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч. 1 ст. 43 Конституції України та абзацом 2 ст. 5-1 КЗпП України, відповідач в силу ст. 43 Конституції України, ст. ст. 153, 157 КЗпП України, ст. ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику безпечні умови праці, які б відповідали санітарно-гігієнічним нормам та іншим нормам охорони праці.

В п. 13 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання № 147 від 08 грудня 2014 року міститься висновок комісії про наявність шкідливих умов праці: згідно «Гігієнічної класифікації…» умови праці відповідають Ш класу 2 ст. шкідливих та небезпечних умов праці.

П. п. 16, 17 вказаного акту містять висновки про те, що професійне захворювання виникло за обставин недосконалості технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці, з причини проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, загазованості.

В п. 18 акту з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань запропоновано працівнику відповідача - начальнику цеху № 22 ОСОБА_8 постійно дотримуватись технологічного регламенту роботи та ремонту обладнання, що генерує шум; керуючись результатами лабораторно - інструментальних досліджень рівнів виробничого шуму на робочих місцях у структурному підрозділі та на його дільницях, позначити зони з підвищеним рівнем шуму (понад 80 дБА) знаками безпеки у відповідності з ГОСТ 12.4.026-76, забезпечувати працюючих в умовах підвищеного рівня шуму, загазованості засобами індивідуального захисту органів слуху та дихання, здійснювати ефективний контроль за їх використанням (а.с.8).

З огляду на зазначене є безпідставними посилання відповідача в скарзі на п. п. 74, 86 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, згідно яких в акті розслідування причин виникнення професійного захворювання, що складається комісією з проведення розслідування, зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання та забезпечення нормалізації умов праці, а також встановлюються особи, які не виконали відповідні вимоги законодавства про охорону праці і про забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення.

П. 19 акту розслідування причин професійного захворювання передбачає зазначення не наявності вини товариства у отриманні працівником професійного захворювання, а осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені). В цьому пункті акту зазначено: «Керуючись матеріалами розслідування, конкретні особи не встановлені», що, всупереч доводам апеляційної скарги в цій частині, не свідчить про відсутність вини товариства як власника в незабезпеченні належних умов праці позивача на його робочому місці.

За наявності висновку в акті розслідування про те, що професійне захворювання позивач отримав, працюючи в товаристві, саме в зв'язку з обставинами та причинами, що склалися на його робочому місці, вказані доводи відповідача не спростовують висновків суду.

З цих підстав є безпідставними доводи відповідача в скарзі про те, що позивач не оскаржив вказаний акт в частині не зазначення винних осіб, не надав належних та допустимих доказів порушення його прав товариством, не залучав до участі в справі осіб, які брали участь в розслідуванні професійного захворювання, а тому суд самостійно встановив вину товариства у отриманні позивачем професійного захворювання.

Сам відповідач не заперечує наявність на робочому місці позивача в товаристві шкідливих умов праці, що відображено у вказаному акті розслідування, одночасно заперечуючи свою вину в наявності таких умов, безпечність і нешкідливість яких він, відповідно до ст. 153 КЗпП України, повинен забезпечувати.

Враховуючи характер і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок отриманих професійних захворювань, їх ступінь тяжкості, стан його здоров'я, а також виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», засад розумності, виваженості та справедливості, у суду першої інстанції були підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -