Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1223/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Кулініч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вікторівської сільської ради в особі сільського голови ОСОБА_2 про визнання факту права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що вона з 24 лютого 2004 року знаходилась у шлюбі з ОСОБА_3 до 19 червня 2011 року, тобто до дня його смерті. 5 червня 2004 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір дарування, згідно якого остання подарувала її колишньому чоловікові квартиру №4, що розташована в с.Роздол по вул.Ломоносова,1. За даними Березівської філії Одеського міського бюро технічної інвентаризації вказана квартира зареєстрована на імя дарувальника. 22 грудня 2014 року вона звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак їй було в цьому відмовлено у звязку з тим, що власником цієї квартири є ОСОБА_4 За своє життя померлий чоловік державну реєстрацію квартири не провів. Оскільки вона є спадкоємицею, а померлий її чоловік набув права власності на зазначене житло, тому просить визнати за ним факт права власності на це житло.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, однак своєю заявою від 22 вересня 2015 року позов визнає і просить розглянути справу за його відсутністю.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачається, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що власником квартири №4, що розташована в с.Роздол по вул.Ломоносова,1 Березівського району Одеської області, є ОСОБА_4, про що свідчить лист комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (а.с.10).

Із договору дарування від 5 березня 2004 року убачається, що ОСОБА_4 подарувала квартиру №4 по вул.Ломоносова,1 с.Роздол Березівського району Одеської області ОСОБА_3, який був чоловіком позивачки та помер 19 червня 2011 року (а.с.6-8).

Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Правило вказаної норми закону є спеціальним, у тому числі і стосовно ч.3 ст.334 ЦК

України. Це означає, що у разі дарування нерухомого майна, щодо якого передбачена нотаріальне посвідчення договору дарування, право власності у обдарованого виникає не з моменту нотаріального посвідчення договору, а з моменту прийняття обдарованим дарунка. У даному випадку момент укладення договору дарування не повязаний з моментом передання дарунку у власність.

Як свідчить з пояснень позивачки, з січня 2004 року вона з колишнім чоловіком ОСОБА_3 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 та в квартирі АДРЕСА_1.

Однак із наданої копії спадкової справи №132/2014 свідчить, що покійний ОСОБА_3 мешкав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 та разом з ним ніхто не проживав і зареєстрованих осіб не було (а.с.40).

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Проте в порушення зазначеної процесуальної норми закону позивачка не надала жодного належного доказу, що з достовірністю підтвердив би саме ту обставину, що померлий ОСОБА_3 прийняв фактично від ОСОБА_4 дарунок, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Із розяснення приватного нотаріуса також убачається, що з поданих позивачкою документів неможливо встановити належність спірного нерухомого майна ОСОБА_3 (а.с.16).

Тому з урахуванням наведеного слід зробити висновок, що до складу спадщини не можуть входити ті права та обовязки, що не належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Крім того, судами загальної юрисдикції у порядку непозовного цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи.

Слід звернути увагу, що главою I// ЦПК України не передбачено вирішення у окремому провадженні питань, повязаних з визнанням фактів.

Таким чином, враховуючи, що позивачкою не підтверджено у встановленому законом порядку право власності померлого ОСОБА_3 на вищевказану квартиру, тому суд вважає, що це право не може перейти до неї в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вікторівської сільської ради в особі сільського голови ОСОБА_2 про визнання факту права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: