Справа № 635/2326/15-ц
Провадження № 2/635/1507/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Гобленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, 3-тя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення місцевої ради,

УСТАНОВИВ:

25.03.2015 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, 3-тя особа ОСОБА_3, в якому позивачі просять суд визнати недійсним рішення ХХХХV сесії VІ скликання Липецької сільської ради Харківського району Харківської області від 25.12.2013 року «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3А.», просять скасувати таке рішення та визнати недійсним акт встановлення та погодження межі між земельними ділянками від 15.10.2013 року.

В судовому засіданні позивачі та представник позивачів вимоги підтримали та пояснили, що відповідачем складено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, якою користується 3-тя особа на підставі якого третьою особою набуто право власності на суміжну земельну ділянку, що розташована в Харківській області, Харківському районі, с. Липці вул. Червонопрапорна, 38, але набуття права власності 3-ю особою на свої земельну ділянку порушує права позивачів на користування їх земельною ділянкою. За таких обставин позивачі просять суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомлено, тому суд розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Представник 3-ї особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що спірні правовідносини між позивачами та 3-ю особою щодо землекористування вирішуються в іншому провадженні і вважає, що порушень прав позивачів оскаржуваним рішенням не допущено.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним відмовити позивачам в задоволенні позовних вимоги з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину від 13.11.2013 року реєстровий № 2-1187 та 2-1185 ОСОБА_2 є власником 1/6 частини, а ОСОБА_1 є власником 5/6 частин будинку з відповідними навідними будівлями, що розташовані в Харківській області, Харківському районі, с. Липці, вул. Червоноправпорна, буд. 40. Зазначене майно отримано у спадщину після смерті ОСОБА_4, який помер 10 липня 2004 року.

Згідно довідки № 156 від 13 лютого 2015 року Липецької сільської ради Харківського району Харківської області підтверджено, що згідно записів в Погосподарській книзі Липецької сільської ради № 9 по особовому рахунку № 787 за будинком в с. Липці вул. Червонопрапорна 40 числяться земельні ділянки площею 0,1500 Га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1000 Га на території Липецької сільської ради для товарного виробництва.

Посилання позивачів на положення ст. 120 ЗК України про те, що вони набули права користування на зазначені земельні ділянки в тому самому обсязі та за тим самим цільовим призначенням є безпідставним, оскільки таке положення закону існує на теперішній час. На час набуття позивачами права власності в порядку спадкування слід керуватися нормами ст. 120 ЗК України що діяла на час відкриття спадщини, а саме на 10 липня 2014 року. На той час ст. 120 ЗК України діяла із змінами станом на 04.06.2004 року і в цій нормі закону було зазначено, що «при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.»

Отже, на той час право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику лише у випадку переходу права власності на нерухоме майно за договором довічного утримання. При спадкуванні нерухомого майна, належна до такого майна земельна ділянка, що використовувалась спадкодавцем на умовах користування не входить до складу спадщини а ні як обєкт нерухомого майна, а ні як предмет права користування. Отже, на час відкриття спадщини до позивачів не перейшло автоматично право користування земельними ділянками в с. Липці вул. Червонопрапорна 40 площею 0,1500 Га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1000 Га на території Липецької сільської ради для товарного виробництва. Договору оренди з відповідачем на такі ділянки не укладено, прав власності на ці ділянки позивачі до цього часу не отримали.

Аналізуючи зміст Цивільного кодексу України суд вважає, що в порядку цивільного судочинства оспорювати акти органів влади та місцевого самоврядування можливо лише у в випадку, передбаченому ст. 393 ЦК України, якою зазначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Із зазначеної норми закону вбачається, що визнання рішень місцевих рад недійсними законом не передбачено. Виключно власник майна, права якого порушені, має право звертатися із позовом про визнання такого розпорядження незаконним та його скасування.

Оскільки позивачі не є власниками земельних ділянок та не мають прав користування земельними ділянками, що розташовані в Харківській області, Харківському районі, с. Липці, вул. Червоноправпорна, буд. 40 в межах і розмірах та відповідно до цільового призначення, які мав попередній землекористувач ОСОБА_4, який помер 10 липня 2004 року, суд приходить до висновку що позивачі не вправі вимагати визнання недійним рішення місцевої ради про передачу у власність сусідньої земельної ділянки 3-й особі з підстав порушення меж суміжних земельних ділянок, а також не вправі оспорювати рішення і дії місцевої ради по складенню акту встановлення такої межі, оскільки в тих самих межах що і попередній землекористувач не отримали права користування земельними ділянками.

При цьому слід враховувати, що власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 не притягнута в якості відповідача в цій справі і спірні правовідносини позивачів і зазначеного власника стосовно спірного суміжного землекористування вирішуються в іншому провадженні, що підтверджено наданими судовими рішеннями.

За таких обставин суд вважає вимоги позивачів безпідставними, повністю відмовляє в задоволенні позовних вимог і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами суд відносить за рахунок позивачів.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 віднести за їх рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: Назаренко О.В.