Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/3222/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/778/4109/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.09.2014 p. на підставі договору-заяви № 313731/24895/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» вона внесла, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв грошові кошти у іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 2869,00 дол. США на строк з 16.09.2014 р. по 16.12.2014 р.

Відповідно до п. 2 договору банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу 12,5 % річних за весь час користування коштами. Згідно з п. 7 Договору строк розміщення вкладу не може бути продовжений сторонами. Пунктом 6 договору передбачено, що після закінчення строку вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1. Основних умов.

16.12.2014 р. строк дії договору закінчився, вона звернулась до банку з вимогою щодо повернення депозиту.

На день подання позову залишок неповернутих грошових коштів становить 400,00 дол. США.

На підставі зазначеного просила зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виплатити їй 400,00 дол. США у зв'язку з закінченням строку дії договору-заяви № 313731/24895/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладений 16.09.2014 р. між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 400 доларів США. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що 16.09.2014 pоку між ПАТ «Банк «Фінанси та ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу № 313731/24895/3-14 на суму 2869 доларів США, зі сплатою процентів за ставкою 12,5 % річних, на строк з 16.09.2014 року по 16.12.2014 року.

Відповідно до п. 2 договору банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу 12,5 % річних за весь час користування коштами. Пунктом 3 договору передбачено, що після закінчення строку вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 4.2, 4.3.2 Основних умов.

16.12.2014 р. строк дії договору закінчився, вона звернулась до банку з вимогою щодо повернення депозиту.

Відповідно до меморіального валютного ордеру №11179729 від 17.12.2014 року грошові кошти у розмірі 2869 доларів США були перераховані зі вкладного рахунку №1016 на рахунок на вимогу №1019.

Згідно довідки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 16.04.2015 року №815 залишок коштів на рахунку №1023 ОСОБА_3 складає 400 доларів США.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилалася на те, що на порушення умов договорів банк в обумовлений у них строк вклад в повному обсязі не повернув та не виплатив всі проценти, посилаючись на обмеження щодо видачі готівкових коштів в іноземній валюті з депозитних рахунків клієнтів, встановлених постановами НБУ.

Задовольняючи позов, суд правильно застосував норми матеріального права та врахував, що відмова банку у видачі суми вкладів та нарахованих процентів з посиланням на обмеження, встановлені постановами Правління Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України та № 160 від 03.03.2015 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитних та валютних ринків України, є незаконною, оскільки позбавляє вкладника можливості володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами та порушує права вкладника, визначені Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та суперечить нормам ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що повернення вкладу позивачці буде порушенням постанов Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України та № 160 від 03 березня 2015 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України, виконання яких є обовязковим для усіх банків і звільняють їх від належного виконання зобовязань за договором банківського вкладу, не можна визнати належною правовою підставою для відмови у задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти НБУ є підзаконними і суперечать ч.2 ст. 1060 ЦК України

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України

Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно з ч.2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність.

Названі постанови Правління НБУ №758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року спрямовані на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цими Постановами, яке здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, отже не є актами цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК, а являються нормативно-правовими актами органу державного управління.

Крім того, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачці, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: