АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
О К Р Е М А У Х В А Л А
25 грудня 2015 року суддя судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва Невідома Т.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и л а :
Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 9 липня 2001 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано на підставі ст.ст.38-40 КпШС України та ст.ст.15, 30, 62, 202 ЦПК України (1963 року).

27 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року у справі за позовом ОСОБА_2 до нього про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що ухвалене у справі рішення є заочним, справу розглянуто у його відсутність, він не з'явився у судове засідання з поважних причин, крім того, при постановленні судового рішення судом не враховано ряд суттєвих обставин.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року відновлено втрачене провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року залишено без задоволення.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 07 серпня 2015 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 серпня 2015 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року.

08 жовтня 2015 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу на рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року та просив поновити строк на апеляційне оскарження, прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження, внаслідок якого постановити ухвалу про скасування рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження встановлено наступні факти.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12385/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 9 липня 2001 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано на підставі ст.ст.38-40 КпШС України та ст.ст.15, 30, 62, 202 ЦПК України (1963 року).

Відповідно до діючого на час ухвалення рішення законодавства, а саме КпШС України шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану (ст.44 КпШС України).

Судом встановлено, що розірвання даного шлюбу було зареєстровано відділом РАГС Святошинського РУЮ у м. Києві 26 березня 2002 року, про що свідчить актовий запис № 303.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 2 ЦПК України (2004 року) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії у часі.

Відповідно до п.1 Прикінцевих і перехідних положень ЦПК України 2004 року, цей Кодекс набирає чинності 01 січня 2005 року, але не раніше набрання чинності Кодексом Адміністративного судочинства України.

Пунктом 10 Прикінцевих і перехідних положень ЦПК України 2004 року визначено, що судові рішення, які ухвалені судом першої інстанції до набрання чинності цим Кодексом і не набрали законної сили, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку без подання заяви про апеляційне оскарження, якщо строк апеляційного оскарження відповідно до Цивільного процесуального кодексу України 1963 року не закінчився. Неоскаржені судові рішення, ухвалені судом першої інстанції до набрання чинності цим Кодексом, набирають законної сили у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України 1963 року.

Інститут заочного розгляду справи введено лише ЦПК України 2004 року.

Таким чином, ні ЦПК України 1963 року, ні Прикінцевими та перехідними положеннями ЦПК України 2004 року не передбачено перегляд рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України 1963 року, як заочних, а тому заява про перегляд рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 9 липня 2001 року підлягала поверненню заявнику.

Крім того, помилково прийнявши до розгляду заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 9 липня 2001 року, суд постановив відповідно до ст. ст. 231, 232 ЦПК України ухвалу від 03 серпня 2015 року та зазначив, що вона є предметом оскарження, чим порушив вимоги статті 231 ЦПК України, якою не передбачено оскарження ухвали суду про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Указані порушення самі по собі не стали підставою для скасування судового рішення, однак свідчать про недотримання суддею вимог процесуального законодавства в ході розгляду справ, а тому потребують реагування суду апеляційної інстанції з метою недопущення їх у подальшому.

Необхідно обговорити зазначені факти на оперативній нараді суддів та звернути увагу суддів на дотримання вимог ЦПК України в ході розгляду справ, про що повідомити Апеляційний суд міста Києва протягом місяця з дня надходження цієї окремої ухвали.

Керуючись ст. 320 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А :

Про викладене довести до відома голові Святошинського районного суду м. Києва для обговорення та вжиття відповідних заходів реагування з метою недопущення таких порушень процесуального законодавства у подальшій роботі.

Про вжиті заходи повідомити Апеляційний суд міста Києва протягом місяця з дня надходження окремої ухвали.

Суддя: Т.О. Невідома