Справа № 2-992/11 Провадження № 22-ц/772/3639/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Іващука В.А., Копаничук С.Г.

при секретарі Кирилюк Л.М.

за участю прокурора Клименка Д.С., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.06.2011 року у справі за позовом заступника прокурора м. Вінниці в інтересах держави в особі публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі відділення «Вінницьке регіональне управління» АТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

в с т а н о в и л а :

Заступник прокурора м. Вінниці в інтересах держави в особі публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі відділення «Вінницьке регіональне управління» АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду з вищевказаним позовом який мотивовано тим, що 22.07.2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №57/АК-00036.08.2, на підставі якого ОСОБА_3 був наданий кредит на купівлю автомобіля в сумі 18 624,00 доларів США строком до 22.07.2015 р., із сплатою 7,70 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 22.07.2008 р. між тим же банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за якими поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник в разі порушення останнім виконання взятих на себе зобов'язань.

В зв'язку з тим, що боржник припинив належним чином виконувати умови кредитного договору, позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, суму заборгованості відповідно до умов укладених з ними договорів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.06.2011 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» борг за договором кредиту №014/035-44/50431 від 28.12.2007 р. в сумі 156619,55 гривень. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь держави 1566,19 грн. у відшкодування витрат по сплаті державного мита та 120,00 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором №57/АК-00036.08.2 від 22.07.2008 року та договором поруки №57/АК-00036.08.2-ЗП від 22.07.2008 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що остання підлягає до задоволення наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Встановлено, що 22.07.2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №57/АК-00036.08.2, на підставі якого ОСОБА_3 був наданий кредит на купівлю автомобіля в сумі 18 624,00 доларів США строком до 22.07.2015 р., із сплатою 7,70 % річних, що підтверджується розпорядженням про видачу кредитних коштів від 22.07.2008 року.

Відповідно договору поруки від 22.07.2008 р. ОСОБА_2 поручився перед «Родовід Банк» за виконання ОСОБА_3 зобов'язань по кредитному договору №57/АК-00036.08.2 від 22.07.2008 р.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки №57/АК-00036.08.2-ЗП від 22.07.2008 року, передбачено, що «договір діє до повного погашення Позичальником та/або Поручителем заборгованості по Кредитному договору».

Ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

ОСОБА_1 таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 9 березня 2014 року у справі № 6-20цс14.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у чому самому обсязі, що й боржник», то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Позичальник ОСОБА_3 з липня 2009 року (наявний в справі протокол зустрічі ОСОБА_3 з представником АТ «Родовід Банк» ОСОБА_4В.) не сплачувала платежі за кредитним договором, а відтак порука в силу ст. 559 ЦК України вважається припиненою з лютого 2010 року.

Позивач же звернувся до суду лише 13.01.2011 року, тобто через 12 місяців.

Верховний Суд України дотримується аналогічної позиції, яка висловлена у постановах № 6-155цс13 від 29.01.2014 року і № 6-53цс14 від 17.09.2014 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову. Договором №57/АК-00036.08.2-ЗП від 22.07.2008 року, не визначено строк, після закінчення якого припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений відповідно до кредитного договору, не пред'явив протягом шести місяців позову до поручителя про виконання зобов'язання тобто зобов'язання поручителя за договором поруки припинилися. Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені та вилучивши заставне майно і розпорядившись ним на власний розсуд у 2009 році, ПАТ «Родовід Банк», відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати. Однак, після зміни строку виконання основного зобов'язання, ПАТ «Родовід Банк» до суду із позовом до поручителя ОСОБА_2. звернувся лише 13.01.2011 року, тобто зі спливом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом відмови в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором №57/АК-00036.08.2 від 22.07.2008 року та договором поруки №57/АК-00036.08.2-ЗП від 22.07.2008 року.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Керуючись ст.ст. ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.06.2011 року змінити.

Відмовити в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором №57/АК-00036.08.2 від 22.07.2008 року та договором поруки №57/АК-00036.08.2-ЗП від 22.07.2008 року .

В решті рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.06.2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти з дня його проголошення до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: /підписи/

з оригіналом вірно: