Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 19.10.2012 року, а також стягнути на свою користь з відповідача суму сплаченого судового збору.

При цьому позивач посилаються на те, що 19.10.2012 року померла його тітка ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина. За заявою позивача після смерті ОСОБА_3, Першою одеською державною нотаріальною конторою була заведена та зареєстрована спадкова справа №110/2013. Спадкоємцем першої черги за законом є чоловік померлої ОСОБА_2, а спадкоємцем за заповітом є позивач.

Позивач зазначає, що його тітка перебувала в шлюбі з відповідачем з 2005 року. Відразу ж після шлюбу за переконанням відповідача, ОСОБА_3 продала свою особисту квартиру, яка належала їй одній на праві власності за адресою: м. Одеса, проспект Олександрівський, буд. 5, та за кошти отриманні від продажу своєї квартири, 19.03.2005 р. придбала іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку оформила на двох: на себе та на відповідача ОСОБА_2

Весною 2011 року ОСОБА_3 у віці 75 років почала сильно хворіти, а згодом перенесла ішемічний інсульт. Позивач стверджує, що в серпні 2011 року з телефонної розмови він дізнався від своєї тітки, що вона потребує як фізичної так і матеріальної допомоги, а також догляду, так як знаходиться в важкому, хворому та безпорадному стані, а її чоловік ОСОБА_2 за нею не доглядає, не допомагає їй, більш того погрожує та застосовує насильство. В звязку з чим вона попросила позивача приїхати до неї і вплинути на ситуацію та допомогти їй лікуватися.

У вересні 2011 року позивач приїхав до м. Одеси де оцінивши ситуацію, побачивши безпорадній стан своєї тітки ОСОБА_3, відношення відповідача до неї, вирішив забрати її до себе для того щоб мати можливість її доглядати та допомагати. ОСОБА_3 було поселено до її рідної сестри ОСОБА_4, де й вона проживала до своєї смерті 19.10.2012 р.

Позивач стверджує, що за весь час знаходження ОСОБА_3 в с. Хмарівка, Бершадського району, Вінницької області, а саме з 20.09.2011 р. до дня її смерті 19.10.2012 р., вона тяжко хворіла, а відповідач будучи її чоловіком, ні разу не приїхав до неї, не цікавився про стан її здоровя, допомоги у побуті не надавав та догляд за нею не здійснював, не допомагав морально і матеріально. Тобто, відповідач ухилявся від виконання своїх подружніх обовязків, не надавав ОСОБА_3 необхідну їй допомогу на утримання за весь час знаходження її у безпорадному стані. Відповідач фактично залишив свою дружину ОСОБА_3 більш ніж на рік у безпорадному стані і після її смерті навіть не приїхав на її поховання.

З огляду на вищевикладене позивач вважає, що в силу ст. 1224 ЦК України відповідач втратив права на спадкування і просить суд усунути його від права на спадкування спадщини, відкритої внаслідок смерті 19.10.2012 р. ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами викладеними в позові та обставинами, встановленими у судовому засіданні.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст. 10 ЦПК України).

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 19.10.2012 р. померла ОСОБА_3, про що Виконкомом Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області 19.10.2012 р. було складено відповідний актовий запис №27, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-АМ №245689, виданим 19.10.2012 р.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй частину квартири АДРЕСА_2, яка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 19.03.2005 р., р. №3029, в рівних частках належить їй та ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_3, Першою одеською державною нотаріальною конторою була заведена та зареєстрована в Спадковому реєстрі за №54299774 спадкова справа, про що свідчить ОСОБА_6 №33584209 від 26.03.2013 р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

За життя, а саме 10.11.2011 р. ОСОБА_3 склала Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_7, за реєстр. в реєстрі за №1052, відповідно до якого заповіла все своє майно ОСОБА_8.

Крім того, судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом, після смерті ОСОБА_3, є її чоловік ОСОБА_2, шлюб з яким було зареєстровано 20.03.1993 р.

Статтею 1216 визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Частиною 5статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні даної справи, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпораднім станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім цього, підлягає зясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що правове значення при вирішенні даного спору має доведеність сукупності наступних обставин: ухилення спадкоємця - ОСОБА_2 (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю - ОСОБА_3, яка перебувала у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; потреба спадкодавця - ОСОБА_3 в допомозі саме цього спадкоємця в остійний рік свого життя на час проживання у родичів в с. Хмарівка, Бершадського району, Вінницької області.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач за життя ОСОБА_3 не допомагав їй а ні морально, а ні матеріально, навіть під час її знаходження в м. Одесі відповідач не надавав їй допомоги, не турбувався про неї, та протягом часу її перебування в с. Хмарівка, Бершадського району, Вінницької області не цікавився її життям та станом здоровя.

Допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_9 підтвердили про тяжкий хворий стан ОСОБА_3 під час її проживання у м. Одесі разом з відповідачем, необхідність догляду за нею та байдужий стан відповідача до цього. Зазначені свідки зазначали, що ОСОБА_3 постійно скаржилася на погане відношення до себе з боку свого чоловіка - відповідача по справі.

При цьому свідок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надаючи пояснення навпаки зазначили, що відповідач по справі ОСОБА_2 піклувався про свою дружину ОСОБА_3 та доглядав за нею, поганого відношення чи навіть побиття ОСОБА_3 з боку відповідача свідкам не відомо. Щодо переїзду ОСОБА_3 до родичів в с. Хмарівка, Бершадського району, Вінницької області, зазначені свідки повідомили, що їм відомо лише про бажання ОСОБА_3 зїздити до родичів у гості, а про її бажання та причини її там залишення їм невідомо.

Враховуючі те, що свідчення надані свідками під час судового засідання є взаємовиключні, суд вважає, що не може брати їх для прийняття однозначного висновку про визнання поганого ставлення з боку відповідача до своєї дружини ОСОБА_3, а також ухилення відповідача від виконання своїх обовязків по наданню допомоги ОСОБА_3 до моменту її відїзду у вересні 2011 року до родичів в с. Хмарівка, Бершадського району, Вінницької області.

Також, слід зазначити, що на підставі пояснень свідка - ОСОБА_9, яка є родичкою ОСОБА_3 судом було встановлено, що після переїзду ОСОБА_3 у 2011 році до родичів в с. Хмарівка, Бершадського району, Вінницької області, її доглядом, забезпеченням ліками, продуктами харчування та побутовим обслуговуванням займались родичі.

Позивач під час судового засідання не заперечував про дані обставини та крім того зазначив, що в більшій частині усю необхідну допомогу в останній рік життя ОСОБА_3 надавав він, оскільки мав можливість забезпечувати її потреби щодо одягу, харчування, лікування, у звязку з чим вона була достатньо усім забезпечена.

Крім того, суд повинен врахувати ту обставину, що відповідач є особою похилого віку, пенсіонер за віком, отримав пенсію, згідно Довідки УПФУ в Одеській області від 04.11.2015 р. №4522, з січня 2010 року по грудень 2011 року у розмірі від 938,89 грн. до 1055,39 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд критично ставиться до тверджень позивача щодо ухилення відповідача від виконання свого обовязку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3 та вважає їх недоведеними. Та обставина, що відповідач не спілкувався з ОСОБА_3 протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення ним від надання їй допомоги.

За таких обставин, оцінивши всі зібрані за справою докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, не найшов свого підтвердження в процесі розгляду справи, не обґрунтований на законі, а відтак - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 1224 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

18.12.2015