АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2017/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2549/15Головуючий у 1-й інстанції Гудков С.В. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Акопян В.І.,

суддів: Лобова О.А., Пилипчук Л.І.

при секретарі Фадейкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства "Млин-Михнівці" про зміну формулювання причини звільнення з роботи

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-Акопян В.І.

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила змінити формулювання підстав звільнення її з роботи в ПП " Млин-Михнівці" із "звільнення за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України на "звільнення за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України і день звільнення з 06 травня 2015 року на 1 квітня 2015 року.

В обґрунтування зазначеного позову посилається на фактичне недопущення її до роботи після поновлення і встановлення керівником підприємства неналежних умов праці тому виникла необхідність для звільнення за згодою сторін, однак керівник підприємства звільнив її за прогули.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні її позовних вимог до приватного підприємства " Млин-Михнівці" про зміну формулювання причин звільнення з роботи.

Не погоджуючись з вказаним рішення її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення ,ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.07.2013 року, згідно наказу № 27 на підставі п.2 (за втратою довіри) ст.41 КЗпП України, ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підприємстві "Млин-Михнівці", де вона працювала завідуючою складом. ( а.с.15)

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 03.03.2015 року ОСОБА_2 було поновлено на посаді завідуючої складу в ПП "Млин-Михнівці". Рішення в частині поновлення на роботі, відповідно до п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України, допущено до негайного виконання. ( а.с.10-12).

Наказом № 10 від 19.03.2015 року ОСОБА_2 поновлено на роботі в ПП "Млин-Михнвці" на посаді завідуючої складом (а.с.19).

31.03.2015 року позивач написала заяву про звільнення її з роботи за угодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України (а.с.43).

Наказом № 14 від 31.03.2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у звільненні за згодою сторін і рекомендовано написати заяву про звільнення за власним бажанням, відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України(а.с.21).

31.03.2015 року позивач написала заяву про надання їй відпустки за власний рахунок, але наказом № 15 від 31.03.2015 року їй було відмовлено у наданні відпустки (а.с.22).

Згідно ст.40 п.4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В період з 01.04.2015 року та по 06.05.2015 року ОСОБА_2 не виходила на роботу в ПП "Млин-Михнівці", що підтверджується відповідними актами про відсутність її на роботі ( а.с.46-69).Сама позивачка не підтвердила ,що вона в цей час на роботу не виходила.

Відповідно до наказу № 20 від 06.05.2015 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи в ПП "Млин-Михнівці" з посади завідуючої складу, в зв'язку з прогулом без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. (а.с.27).

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачці в задоволенні позову оскільки вона без поважних причин не з"являлась на роботу в ПП "Млин-Михнівці", самі по собі неприязнені стосунки працівника з директором не є підставою для того, щоб 36 робочих днів не виходити на роботу.

В судовому засіданні не знайшло підтвердження позивачки в апеляційній скарзі ,що при поновленні на роботі її було переведено на іншу роботу чи посаду: наказом по підприємству ОСОБА_2 було поновлено на посаді завідуючої складом , за цією посадою їй нараховувалась заробітна плата, постановою державного виконавця від 01.04. 2015 року виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідуючої складом закінчено в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.

В позовній заяві ОСОБА_2 не прохала поновити її на роботі , а просила змінити формулювання причин звільнення на п.1 ст. 36 КЗпП України( за угодою сторін).

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, яка визначена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від6.11. 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», місцевий суд вірно вказав, що якщо між працівником та власником або уповноваженим ним органом не має домовленості про звільнення працівника за угодою сторін він може бути звільнений за власним бажанням.

Відповідач не дав своєї згоди на звільнення позивачки за угодою сторін і запропонував їй написати заяву про звільнення за власним бажанням.

Позивачка не скористалась своїм правом написати заяву про звільнення за власним бажанням, а не вийшла на роботу.

Суд не приймає до уваги посилання позивачки в апеляційній скарзі, що відповідач повинен був звільнити її за заявою про звільнення за власним бажанням від 10.07.2013 року, з резолюцією керівника підприємства про погодження звільнення. Дана заява була написана два року тому, в ній зазначена дата звільнення 24 липня 2013 року , вона написана перед попереднім звільненням, позивачку після того було звільнено з роботи і поновлено на роботі в судовому порядку.

Рішення суду відповідає вимогам закону , підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.І.Акопян

Судді: О.А.Лобов

Л.І.Пилипчук

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян