Справа № 2-5579/10 Провадження № 22-ц/772/3309/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Денишенко Т.О., Луценко В.В., секретар - Торбасюк О.І., за участі представника прокуратури Вінницької області та представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 вересня 2010 року у справі за позовом прокурора м. Вінниці в інтересах держави в особі ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту,

встановила:

В липні 2010 року прокурор м. Вінниці в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту.

Позов мотивовано тим, що 05.02.2008 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України та ОСОБА_3, укладено договір про іпотечний кредит. Для забезпечення своєчасного виконання зобовязань за договором, 05.02.2008 р. між вказаним банком, ОСОБА_3, та ОСОБА_2В було укладено договір поруки. В зв'язку з тим, що боржник належним чином не виконував умови договору іпотечного кредиту, позивач звернувся до суду з даним позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути заборгованість з відповідачів, як солідарних боржників.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 вересня 2010 року позов було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором іпотечного в загальній сумі 629249,16 грн., з яких: 474793,60 грн. сума основного боргу, 133550,12 грн. відсотки за користування кредитом, 20905,44 грн. нарахована пеня. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2, подала заяву про перегляд заочного рішення, в якій просила скасувати заочне рішення. Вінницький міський суд Вінницької області, ухвалою від 07 жовтня 2015 року, відмовив в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

21 жовтня 2015 року ОСОБА_2, яка є поручителем за зобовязаннями по вказаному кредитному договору, подала апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 20.10.2015 року, оскільки вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідно до якого порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Оскільки такої вимоги після останньої проплати боржником по тілу кредиту здійснено не було, апелянт вважає, що порука припинилась.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.02.2008 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит №1349, згідно умов якого, ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 487000,00 грн. зі сплатою 15,8 % річних за користування кредитом, терміном на 20 років. Остаточним днем погашенням кредиту - 05.02.2028 р.

Згідно п. 1.7 Договору про іпотечний кредит позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 2029,17 грн., не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Відповідно до п.3.2. договору банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в цілому у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за договором про іпотечний кредит та/або майновим поручителем будь-яких зобовязань за іпотечним договором.

ОСОБА_3 30.04.2010 року здійснив останній платіж за кредитним договором. В 2009 році ОСОБА_3 не здійснив жодного платежу за спірним договором.

Згідно розрахунку, наданого представником банку, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 по договору про іпотечний кредит №1349 від 05.02.2008 р. станом на 18.06.2010 р. складає 629249,16 грн., з яких: 474793,60 грн. сума основного боргу (в тому числі простроченого 42581,41 грн.), 133550,12 грн. відсотки за користування кредитом (в тому числі прострочені 129850,12 грн.), 20905,44 грн. нарахована пеня.

05.02.2008 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №647, згідно умов якого ОСОБА_2 зобовязалася відповідати солідарно перед банком за повне та своєчасне виконання зобовязань ОСОБА_3 за спірним договором іпотечного кредиту в порядку передбаченому даним договором.

Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Ст. 554 ЦК України зазначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Апелянт, ОСОБА_2, яка є поручителем по зобовязанням за спірним кредитним договором оскаржує рішення суду першої інстанції в частині того, що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ч. 4 ст. 559 ЦК.

Вона стверджує, що дія договору поруки припинилась, оскільки з дня виникнення прострочення заборгованості по кредитному договору поручителю у визначений законом термін (6 місяців починаючи з 02.04.2008 року) не було предявлено відповідної вимоги.

Дані твердження апелянта є безпідставними, оскільки викладені факти не відповідають обставинам справи, і є необґрунтованим, так як не відповідають нормам ЦК України.

По-перше, відповідно до розрахунків погашення заборгованості по спірному кредитному договору, які складені станом на 18.06.2010 року, останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 30.04.2010 року.

Даний факт жодним із відповідачів спростований не був.

З позовом до ОСОБА_2, як поручителя, та ОСОБА_3 - основного боржника, ВАТ « Державний ощадний банк Україна» звернувся 19.07.210 року, тобто через неповних три місяці з дня вчинення останнього платежу.

Однак, дана обставина не впливає на суть спору, оскільки суд першої інстанції, стягуючи в солідарному порядку заборгованості, правильно застосував норми ст. 559 ЦК України, а твердження апелянта в цій частині є помилковим.

У статті 559 ЦК України закріплено випадки припинення поруки, зокрема, ч. 4 цієї статті визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки ( п 3.2) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі (пункт 1.2 Договору) строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту за спірним договором, а саме - 05.02.2028 рік.

За таких обставин у банку виникає право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 05.02.2028 протягом наступних шести місяців (крім випадку, коли банк не змінить строки виконання зобовязання, використавши своє право на дострокове повернення тіла кредиту та відсотків направивши при цьому досудову вимогу).

Колегія суддів перевіряла законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині стягнення в солідарному порядку заборгованості по кредиту.

Однак, колегією суддів було встановлено, що 24.03.2009 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звертався з позовом до цих же відповідачів, з вимогами про солідарне стягнення з них суми простроченого основного боргу, суму пристрочених відсотків та пені за період прострочки (вимоги позову в заяві про зміну предмету позову від 29.04.2009 року (а.с.99 )).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.05.2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кошти в сумі 54 124,52 грн., яка складається з суми простроченої заборгованості по тілу кредиту та відсоткам і пені. Дана сума заборгованості складається: 14 172,81 грн. сума простроченого основного боргу, 37540,85 грн. - сума прострочених відсотків, 2410,86 грн. пеня.

Прострочена заборгованість стягнута з часу укладання договору по 29.04.2009 рік.

В справі, що переглядається в апеляційному порядку, ставляться вимоги про дострокове повернення всього кредиту та відсотків і пені за період з 05.02.2008 рік по 18 червня 2010 рік. Як пояснив представник банку, до складу розрахунку заборгованості у справі, яка переглядається, включена сума заборгованості, яка вже була стягнута за вищевказаним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці (54 124,52 грн.), а тому буде доцільно відмінусувати відповідно - від заборгованості по тілу кредиту у даній справі суму заборгованості по тілу кредиту, яка стягнута рішенням суду від 29.05.2009 року (прострочена заборгованість по тілу кредиту). Аналогічно відмінусувати заборгованість по відсотках та пені.

Зробивши відповідні відмінусування, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача в солідарному порядку суму заборгованості в загальній сумі 575 124,64 грн., з яких: 460 620,79 грн. сума основного боргу; 96 009,27 грн. відсотки за користування кредитом; 18 494,58 грн. нарахована пеня.

Апелянт не оскаржував розмір нарахованих позивачем відсотків та пені, а тому, на підставі ст. 303 ЦПК України, їх правильність та обґрунтованість не перевірялась в порядку апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким позов задовольнити частково, стягнувши з відповідачів на користь позивача солідарно вказану суму заборгованості та судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішив:

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 вересня 2010 року скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10001/0175 філії Вінницьке обласне управління заборгованість за договором іпотечного кредиту №1349 від 05.02.2008 року в загальній сумі 575 124,64 грн. (пятсот сімдесят пять тисяч сто двадцять чотири гривні шістдесят чотири копійки), з яких: 460 620,79 грн. (чотириста шістдесят тисяч шістсот двадцять гривень сімдесят девять копійок) сума основного боргу; 96 009,27 грн. (девяносто шість тисяч девять гривень двадцять сім копійок) відсотки за користування кредитом; 18 494,58 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста девяносто чотири гривні пятдесят вісім копійок) нарахована пеня.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в рівних частках судовий збір в розмірі 1700 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: