АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/431/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3935/15Головуючий у 1-й інстанції Беркута Л. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» про захист прав споживача, визнання кредитного договору № 57 від 09 квітня 2011 року частково недійсним та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» про захист прав споживача, визнання кредитного договору № 57 від 09 квітня 2011 року частково недійсним та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 квітня 2011 року він уклав з КС «Полтава і Полтавці», в особі голови правління ОСОБА_4, договір № 57 про надання кредиту для споживчих потреб на підставі типової форми договору, запропонованої КС «Полтава і Полтавці», відповідно до умов якого відповідач надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, платності, цільового характеру використання грошові кошти у сумі 35 000,00 грн, з терміном погашення до 19 серпня 2013 року під 0,16% у день на залишок основної суми кредиту. Із листа № 2015/04-02 від 26 квітня 2015 року громадської організації ПЦССР «Промінь» йому стало відомо, що в даному кредитному договорі порушені його права споживача фінансових послуг, він вважає певні умови вищезгаданого договору несправедливими і такими, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на його шкоду. Так, він вважає несправедливими умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязання за договором, вважає підвищені процентні ставки (подвійні та потрійні ставки) при порушенні строків сплати основної суми кредиту неустойкою, тобто заходом впливу до недобросовісних контрагентів. Тому пункт 9.1 розділу 9 «Відповідальність сторін» кредитного договору №57 від 09 квітня 2011 року щодо встановлення відповідальності позичальника за порушення строків сплати основної суми кредиту, та/або процентів більше ніж на три дні у вигляді подвоєної процентної ставки та після закінчення місячного строку з дня подвоєння процентної ставки потроєння процентної ставки при порушенні, вказану в п.1.1 договору до моменту повного погашення простроченої заборгованості, що передбачає нарахування пені на весь залишок основної суми кредиту, а не на її прострочену частину він вважає таким, що не відповідає законодавству України, несправедливим, порушує принцип добросовісності та просить визнати його недійсним та здійснити перерахунок заборгованості.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» про захист прав споживача, визнання кредитного договору № 57 від 09 квітня 2011 року частково недійсним та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Судові витрати у справі віднесено на рахунок держави.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 19 квітня 2011 року між Кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №57, за умовами якого кредитна спілка зобов'язалась надати позичальнику кредит в сумі 35 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 0,16 % щоденно на залишок основної суми кредиту, що передбачено п.1.1. цього договору (а.с.4 -6).

Пунктом 9.1. договору передбачено, що при порушенні строків сплати кредиту та/або процентів, вказаних у графіку розрахунків (додаток №1 до договору) більше, ніж на три дні, кредитор подвоює процентну ставку, вказану в п.1.1. до моменту повного погашення простроченої заборгованості. Якщо після закінчення місячного строку з дня подвоєння процентної ставки позичальник порушує строк сплати кредиту та/або процентів, то кредитор потроює процентну ставку, вказану п.1.1. до моменту повного погашення простроченої заборгованості.

Згідно з кредитним договором від 19 квітня 2011 року процентна ставка за користування кредитом становить 0,16 відсотків щоденно на залишок основної суми кредиту, тобто річна процентна ставка становить 58,4 %.

У випадку подвоєння процентної ставки на підставі пункту 9.1. вказаного договору вона складе 116,8 %, у випадку потроєння 175,2 %.

24 вересня 2015 року відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.100).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що розрахунками підтвержується наявність у кредитора можливості стягувати з позичальника надмірні грошові суми, що суперечить принципам законності, справедливості та добросовісності, тому пункт 9.1. кредитного договору суперечить вказаним принципам, що закріплені у ст. 3, ст. 627 ЦК України, отже є підстави для визнання його недійсним, але з урахуванням того, що спірний договір укладений між сторонами 19 квітня 2011 року, а з позовними вимогами про визнання кредитного договору частково недійсним позивач звернувся до суду 27 квітня 2015 року, тобто через чотири роки після його укладення, отже пропустив трирічний строк позовної давності, який встановлений ст. 257 ЦК України, перебіг строку позовної давності за вимогою про визнання пункту 9.1. нікчемним розпочався саме з дня укладення договору, доводи представника позивача про те, що позивач дізнався про порушення свого права лише з листа від 26 квітня 2015 року не заслуговують на увагу, підстави для поновлення пропущеного строку позовної давності судом не встановлені.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесенння ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається із матеріалів справи, 24 вересня 2015 року представник відповідача подав заяву про застосування спливу позовної давності (а.с. 100).

Як пояснив у суді апеляційної інстанції позивач, він отримав кредитні кошти у розмірі 35 000 грн., кредитний договір читав, підписав його, виконував умови договору, щомісячно вносив платежі і лише у квітні 2015 року дізнався, що п. 9.1 договору суперечить чинному законодавству.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що дійсно позивач без поважних причин пред»явив позов з порушенням строку позовної давності, а його доводи про необізнанність з положеннями п.9.1. договору при його підписанні не є поважною причиною пропуску цього строку.

Доводи позивача про те, що рішення суду ухвалене незаконно утвореним судом, оскільки Решетилівський районний суд Полтавської області не наділений цивільною правоздатністю і дієздатністю, т.я ніколи не створювався у спосіб, передбачений законодавством України, не заслуговують на увагу, оскільки є надуманими та не грунтуються на доказах.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що перебіг строку позовної давності розпочався 26.04.2015 р. та мав би закінчитися 25.04.2018 р., оскільки позивачем підписаний кредитний договір 19.04.2011 року, позивач ознайомився з умовами договору і з того часу знав про його умови. Підписання позивачем договору свідчить про обізнанність позивача з його умовами, як пояснив позивач, він читав текст договору, тому мав об»єктивну можливість знати його умови, тобто дізнатися про порушення прав.

Твердження позивача про те, що лише з листа громадської організації ПЦССР «Промінь» 26.04.2015 року він дізнався про порушення його права є надуманим та спростовується матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С у д д і: