Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02.12.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Домніцького В.В.,

при секретарі судового засідання Єфремової М.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом, мотивуючи наступним.

10 березня 2006 року ОСОБА_3, донька ОСОБА_1, розірвала шлюб із ОСОБА_2. Із цього часу, ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні майна не бере. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача в квартирі не дозволяє їй розпоряджатись майном на власний розсуд та обмежує її права, у звязку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити.

Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 10 березня 2006 року, актовий запис № 86, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.

Згідно акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, з серпня 2012 року такий фактично не проживає за вказаною адресою.

Реєстрація ОСОБА_5 у квартирі, яка належить позивачу, не дозволяє їй розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує її законні права.

Статтею 150 Житлового кодексу України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Наведене також узгоджується з положеннями глави 23 розділу першого книги третьої Цивільного кодексу України, зокрема, статті 316, 383 ЦК України, відповідно до якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; статті 317, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; статті 319, яка встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; статті 321, згідно з якою право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Положеннями ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статей 71, 72 Житлового кодексу України жиле приміщення зберігається за наймачем протягом шести місяців, а визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням провадиться в судовому порядку.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За вищенаведених обставин, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованою та законною, у звязку з чим підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3-11, 14, 15, 57-60, 169, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул.. Ужанська, будинок № 30.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.В. Домніцький