Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/678/15-ц Головуючий у 1-й інст. Романюк Ю. Г.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного районного суду Житомирської міськради від 18 березня 2015 року,-

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, зазначаючи, що восени 2013 року вона уклала зі своїм колишнім чоловіком договір позики на суму 3000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день звернення до суду з даним позовом становить 76650 грн. Договором не було визначено конкретного строку повернення позики, у звязку з чим позивачем 02.12.2014 року предявлено письмову вимогу до відповідача про повернення позики до 10.02.2015 року. У визначений строк і до теперішнього часу позику відповідачем не повернуто. У зв'язку з наведеним просила суд стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 76650 грн. та судові витрати.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного районного суду Житомирської міськради від 18 березня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 76650 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 766 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове - про часткове задоволення позову на суму 12000 грн. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не надана належна юридична оцінка фактам. При розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що восени 2013 року він з коштів сімейного бюджету на свої особисті потреби зі згоди дружини взяв 24000 грн. Позику він брав у гривнях, а не у доларах США. Дані кошти він фактично повернув до сімейного бюджету, а саме: здійснюючі видатки на утримання синів. Наприкінці 2014 року їх відносини погіршились, позивач спонукала написати його розписку. Кошти зазначені в розписці мають походження від їх спільного бюджету, як членів сім'ї, а тому поверненню позивачу підлягає частка 50%, тобто 12000 грн. Крім того, розписка у справі є неналежним доказом, оскільки при її написанні відповідач припустився стилістичної помилки, не вказавши конкретну грошову суму, яка була позичена у ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що восени 2013 року відповідач ОСОБА_3 позичив у своєї колишньої дружини ОСОБА_2 грошову суму, яка відповідає 3000,00 дол. США, про що 25.11.2014 р. було складено розписку (а.с.26). Зі змісту даної розписки вбачається, що ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошову суму, яка в гривневому еквіваленті складає 3000,00 дол. США, яку він зобовязується повернути після продажу автомобіля.

Згідно ч.2 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або якщо цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

02.12.2014 р. позивачем предявлено письмову вимогу до відповідача про повернення наданої нею позики у строк до 10.02.2015р., яку відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримав 10.12.2014р. (а.с.5, 6).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підтвердженням укладення між сторонами договору позики є оригінал розписки від 25.11.2014р., наданий позивачкою, умови якої відповідачем не виконані, чим порушено право позивачки на своєчасне отримання грошових коштів, наданих у позику.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не виконав умови договору позики, укладений між сторонами 25.11.2014 р. на суму, що еквівалентна 3000,00 дол. США : не повернув позивачу зазначену у договорі суму коштів, які отримав від останньої, в обумовлений строк, у звязку з чим, з урахуванням положень ст.ст.192,533 ЦК України, правомірно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 76650 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо повернення частини боргу до сімейного бюджету на утримання синів не заслуговують на увагу, оскільки спростовані матеріалами справи та не відповідають нормам цивільного законодавства. Боргова розписка не містить відміток про передачу відповідачем та особисте прийняття позивачем частини боргу.

За таких обставин, суд не міг встановити факт належного часткового виконання зобов'язання боржником за відсутністю таких доказів.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіривши справу в повному об'ємі, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду та безпідставності приведених в апеляційній скарзі доводів. Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного районного суду Житомирської міськради від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді