Справа № 126/2497/15-ц
Провадження № 2/126/744/2015
"23" вересня 2015 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд
в складі головуючого судді Хмель Р.В.
секретар Дончик О. .А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про стягнення боргу, -
20.04.2015 року подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 3 000 грн. строком до 01.07.2015 року, про що в присутності двох свідків ОСОБА_2 надала письмову розписку від 20.04.2015 року.
Однак до 01.07.2015 року вказаних коштів відповідачі не повернули та не вчинили будь - яких дій, спрямованих на повернення боргу.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 3000 грн. (три тисячі грн.) боргу, 243, 60 грн. судового збору та 250 грн. витрат на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак її представник адвокат ОСОБА_4 надала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та просила позовні вимоги задовольнити.
Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання двічі не з'явились та не надали до суду жодних заяв чи клопотань.
Тому суд, враховуючи наведене, в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявних у матеріалах доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Матеріалами справи підтверджено, що 20.04.2015 року ОСОБА_2та ОСОБА_1 уклали договір позики на суму 3000 грн., за умовами якого позивач передала ОСОБА_2 вказані грошові кошти, а остання в свою чергу прийняла дані кошти та зобовязалась повернути їх в повному розмірі до 01.07.2015 року. Дані факти викладені у розписці написаній ОСОБА_2 20.04.2015 року власноручно в присутності свідків. Протилежне в судовому засіданні не висловлювалось. Жодних доказів недійсності даної розписки суду не надано.
При цьому позивачем не доведено, що другий відповідач ОСОБА_3 знав про те, що його дружина дійсно уклала даний договір, відсутні відомості про надання його згоди на укладення даного договору, так як у вищеописаній розписці його не згадано ні як свідка ні як позичальника.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення боргу з ОСОБА_2, однак в частині стягнення боргу з ОСОБА_3 слід відмовити за недоведеністю його участі в укладенні договору позики.
Ч.1 ст. 88 ЦПК України визначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає, що суму сплаченого судового збору слід стягнути з відповідачів так само як і витрати на правову допомогу, які на думку суду є співмірними, із наданими послугами по складанню позовної заяви та представництву інтересів в суді.
Керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 215, 230, 233, 509, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн. (три тисячі грн.) боргу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243, 60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору та 250 грн. (двісті п'ятдесят грн.) витрат на правову допомогу.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Р. В. Хмель