Справа № 2-1782/10
УХВАЛА

15 жовтня 2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Воробей В.М.,

та учасників процесу:

представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3, з викликом заінтересованих осіб Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», ОСОБА_4, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5, на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5, спрямовані на проведення процедури опису та арешту квартири АДРЕСА_1 для подальшої її оцінки та передачі на торги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаною скаргою, яку обґрунтовує тим, що 28.08.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 44508315 з виконання виконавчого листа № 2-1782/10, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 03.06.2014 року, про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договорами. На теперішній час державний виконавець Магда С.Г. вчиняє дії, спрямовані на примусову реалізацію належної ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_2. Так, державним виконавцем Магдою С.Г. на 07.07.2015 року був запланований примусовий вхід до даної квартири з метою проведення її опису та арешту для подальшого визначення її вартості та передачі даного нерухомого майна на торги, про що заявника було повідомлено 23.06.2015 року. Такі дії державного виконавця вона вважає незаконними та протиправними, оскільки вказана квартира була придбана за спільні кошти в період шлюбу з ОСОБА_4 та оформлена і зареєстрована за ОСОБА_3, таким чином вона є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а відповідно до ст.73 СК України за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно та на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. На теперішній час в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа № 128/2286/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ПАТ «БМ Банк» та ПАТ «ОСОБА_6 Аваль», про визнання права власності на спільну частку майна подружжя. Предметом спору, серед іншого, є вищезазначена квартира. В забезпечення вищевказаного позову 04.06.2014 року Вінницьким районним судом Вінницької області була винесена ухвала про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2. Тобто, в разі задоволення даного позову за ОСОБА_4 буде визнано право власності на 1/2 спільної квартири та в разі її реалізації з прилюдних торгів, як власність ОСОБА_3, будуть порушенні законні права та інтереси третіх осіб. Про дані факти відомо державному виконавцю та стягувачу. Крім того, провадження по справі № 128/2286/14-ц було відкрито 04.06.2014 року, тобто ще до відкриття даного виконавчого провадження від 28.08.2014 року та вже на момент існування ухвали про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2. З зазначених підстав ОСОБА_3 просить скаргу задовольнити.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_1 скаргу підтримав на підставах, викладених в ній. Суду пояснив, що державний виконавець вчиняє дії, спрямовані на примусову реалізацію належної ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_2. Так, державним виконавцем Магдою С.Г. на 07.07.2015 року був запланований примусовий вхід до даної квартири з метою проведення її опису та арешту для подальшого визначення її вартості та передачі даного нерухомого майна на торги, однак, вказана квартира рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.08.2015 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09.10.2015 року, визнана спільною сумісною власністю подружжя та за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину даної квартири. На даний час ніякі права ОСОБА_3 не порушені, але можуть бути порушені в майбутньому. Державного виконавця поки-що не повідомляли, що квартира визнана спільною сумісною власністю подружжя. Просить задовольнити скаргу.

Представник заінтересованої ПАТ «БМ Банк» за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнає вимоги скарги. Суду пояснила, що дійсно 09.10.2015 року Апеляційний суд Вінницької області залишив в силі рішення Вінницького районного суду Вінницької області, яким квартиру АДРЕСА_2 визнано спільною сумісною власністю подружжя та за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину даної квартири. Ніхто не заперечує, що згідно вимог Сімейного кодексу України дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Однак, ОСОБА_3 отримала кредит для придбання житла для сім`ї, придбала квартиру, яке є предметом іпотечного договору. ОСОБА_4, як чоловік, дав письмову згоду на передачу квартири в іпотеку. На сьогоднішній день договір іпотеки є дійсним, ОСОБА_4 його не оскаржував, а також не оскаржує будь-які дії державного виконавця. Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами подавався за місцем реєстрації останнього в Вінницькому районі, але виконавчий лист було повернуто в зв`язку з відсутністю у ОСОБА_4 будь-якого майна. Просить відмовити в задоволенні скарги, оскільки ОСОБА_3 не зазначено, які її права порушено, та які саме дії державного виконавця, спрямовані на примусову реалізацію квартири, вона оскаржує.

Крім того, попередньо через канцелярію суду представником ПАТ «БМ Банк» за довіреністю ОСОБА_2 було подано письмове заперечення, в якому остання зазначила, що 09.06.2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 519/090608, за умовами якого банк надав останній кредит в сумі 500 000 доларів США на придбання нерухомості зі строком повернення до 08.06.2020 року. В забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_3 передала в заставу банку придбану на кредитні кошти квартиру АДРЕСА_2, про що було укладено договір іпотеки № 519/090608 від 09.06.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_7 Таким чином, при укладенні кредитного договору для придбання квартири в інтересах сімї боргові зобовязання перед банком виникають як для дружини ОСОБА_3, так і для чоловіка ОСОБА_4 незалежно від того, хто із подружжя отримав кредит. У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11.11.2013 року задоволено позов банку і солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість станом на 21.11.2011 року в сумі 5 276 193,21 грн. На виконання рішення суду 28.08.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і, так як ОСОБА_3 добровільно не провела розрахунок заборгованості, тому виконавчою службою проводяться виконавчі дії по проведенню стягнення на заставлене майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_2. На даний час державним виконавцем опис майна не зроблено, так як ОСОБА_3 не впускає до квартири державного виконавця, про що складено акти 30.09.2014 року, 27.11.2014 року і 04.06.2015 року. Станом на день подачі заперечення, рішення по справі № 128/2286/14-ц відсутнє. Якщо при проведенні опису майна боржника буде порушено будь-яке право ОСОБА_3 чи ОСОБА_4, вони, відповідно до ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», мають право на оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця в судовому порядку. Сама ж процедура підготовки до вчинення виконавчої дії, а саме: дії, спрямовані на проведення процедури опису і арешту квартири, не можуть оскаржуватись. За таких обставин скарга на дії державного виконавця є безпідставною, а дії, які вчиняються головним держаним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 щодо проведення опису та арешту вищезазначеної квартири, є законними (а.с.25-26).

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоч про час та місце розгляду скарги повідомлявся судом належним чином, що підтверджується розпискою про отримання ним судової повістки.

В судове засідання субєкт оскарження головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 не зявилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду скарги повідомлялась судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до такого висновку.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.385 ЦПК України скаргу на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Судом встановлено, що 11.11.2013 року Вінницьким районним судом Вінницької області було винесено повторне заочне рішення, яким позов ПАТ «БМ Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» суму заборгованості за договором кредиту № 519/090608 від 09.06.2008 року в розмірі 5 276 193,21 грн. Також з них солідарно стягнуто суму заборгованості за договором кредиту № 473/280308 від 28.03.2008 року в розмірі 646 163,15 грн. Крім того, з них солідарно стягнуто судовий збір в сумі 6 882 грн. Рішення набуло чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18.12.2013 року.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, але порядок, строки, процедура їх виконання регламентуються спеціальними законами. Згідно зі ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

На підставі виконавчого листа № 2-1782/10, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 03.06.2014 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 28.08.2014 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копія якої долучена до матеріалів скарги.

В судовому засіданні також встановлено, що за умовами кредитного договору № 519/090608, укладеного 09.06.2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_3 банк надав останній кредит в сумі 500 000 доларів США на придбання нерухомості зі строком повернення до 08.06.2020 року. В забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_3 передала в заставу банку придбану на кредитні кошти квартиру АДРЕСА_2, про що було укладено договір іпотеки № 519/090608 від 09.06.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_7

З копії свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 012067 вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Клєблєєва) ОСОБА_8 зареєстровано ще 04.07.1987 року, тобто вищезазначені кредитний договір та договір іпотеки були укладенні ОСОБА_3 в період перебування її в шлюбі.

Частина 4 статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, при укладенні кредитного договору для придбання квартири в інтересах сімї, боргові зобовязання перед банком виникають як для дружини ОСОБА_3, так і для чоловіка ОСОБА_4, незалежно від того, хто із подружжя отримав кредит.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, що передбачено ст.611 ЦК України.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на

предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.2 ст.30 «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

В звязку з тим, що ОСОБА_3 добровільно не провела розрахунок заборгованості, тому виконавчою службою проводяться виконавчі дії по проведенню стягнення на заставлене майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_2. На даний час державним виконавцем опис майна не зроблено, так як ОСОБА_3 не впускає до квартири державного виконавця, про що складено акти 30.09.2014 року, 27.11.2014 року і 04.06.2015 року (а.с.36, 37, 38).

Звернення стягнення на майно боржника відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Першим етапом вчинення виконавчих дій відносно заставленого майна (квартири), є арешт і вилучення майна, що згідно ст.57 цього Закону передбачає проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Проведення опису майна боржника здійснюється протягом місяця з моменту отримання інформації щодо місцезнаходження майна.

Судом встановлено та не заперечується учасниками судового процесу, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.08.2015 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09.10.2015 року, квартира АДРЕСА_2 визнана спільною сумісною власністю подружжя та за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину даної квартири.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Судом встановлено що вищевказаний кредитний договір було укладено під час шлюбу, а отже в інтересах сімї, крім того ОСОБА_3 та ОСОБА_4 несуть солідарну відповідальність перед ПАТ «БМ Банк», тому держаним виконавцем правомірно проводиться стягнення на квартиру в цілому, без виділення частки, з метою виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11.11.2013 року.

Крім того, заявником ОСОБА_3 не зазначено, які конкретно її права порушено, та які конкретно дії державного виконавця, спрямовані на примусову реалізацію квартири, вона оскаржує. Посилання представника заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні на те, що в майбутньому можуть бути порушені права ОСОБА_3 та інших осіб, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до чинного законодавства сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи, а не можуть бути порушені в майбутньому.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає в задоволенні скарги відмовити з підстав її необґрунтованості та безпідставності.

Керуючись ст.ст.526, 611 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку», ст.124 Конституції України, ст.ст.65, 73 СК України, ст.ст.11, 30, 52, 57, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.14, 210, 213, 383, 385, 387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3, з викликом заінтересованих осіб Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», ОСОБА_4, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5, на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5, спрямовані на проведення процедури опису та арешту квартири АДРЕСА_1 для подальшої її оцінки та передачі на торги, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська