Справа № 202/5262/14-ц
Провадження № 2/0202/298/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 серпня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та встановлення порядку користування транспортним засобом, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та встановлення порядку користування транспортним засобом.

В обґрунтування поданої заяви позивач ОСОБА_1 зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2010 року, та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2012 року шлюб був розірваний. Під час спільного подружнього життя з відповідачем був придбаний автомобіль марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1. Однак, відповідач ОСОБА_2 з раніше невідомою їй особою 09 квітня 2014 року біля будинку, де вона проживала заволоділи автомобілем, який знаходився у постійному її користуванні. Пізніше їй стало відомою, що ОСОБА_2 уклав 07.03.2014 року з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу. Наголошувала, що в цей день, вона не була присутня при відчуженні автомобіля, та взагалі їй невідомі були на той час ці обставини. Посилаючись на ст. ст. 60, 61, 65, 70 СК України зазначає, що ОСОБА_2 не мав жодного права без її згоди продавати автомобіль. Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1, укладений 07.03.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, витребувати на її користь від ОСОБА_3 автомобіль марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 та встановити між нею та ОСОБА_2 порядок користування автомобілем, а саме перші 10 днів, починаючи з дня набрання законної сили рішення по даній справі користується ОСОБА_1, а наступні десять днів ОСОБА_2, потім знову зазначений порядок користування автомобілем повторюється.

Позивач та її представник в судове засідання зявлялись, підтримали викладені в позовній заяві обставини та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. ОСОБА_2 стверджувала, що автомобіль марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 був придбаний у ОСОБА_4, та їй були передані грошові кошти за спірний автомобіль.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання зявлявся, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначав, що з січня 2004 року він проживав однією сімєю з ОСОБА_4, за час проживання з якою придбав спірний автомобіль. Після припинення шлюбних відносин, вони уклали договір про розподіл спільного майна подружжя, згідно якого автомобіль залишився у користуванні ОСОБА_4 Після реєстрації шлюбу з позивачем, остання наполягала, щоб автомобіль був зареєстрований на нього, тому 25 березня 2011 року був нібито укладений договір купівлі-продажу, однак будь-які грошові кошти їй не передавались, наголошуючи, що зазначений договір був фіктивний, оскільки укладався без наміру створити правові наслідки.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявлявся, повідомлявся про час та місце проведення судових засідань в установленому законом порядку, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснювала, що дійсно вони проживали однією сімєю з відповідачем ОСОБА_2, та автомобіль марки «Honda Civic» після припинення відносин, залишився в її користуванні. Згодом автомобіль був перереєстрований на ОСОБА_2, оскільки на цьому наполягала ОСОБА_1, зазначаючи, що при укладенні договору вона ніяких грошових коштів не отримувала.

Свідок ОСОБА_5 показав, що йому зі слів відповідача ОСОБА_2 також відомо, що договір купівлі-продажу автомобіля «Honda Civic» між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений на прохання його на той час дружини ОСОБА_1, та йому відомо, що грошові кошти ОСОБА_2 не передавав ОСОБА_4, при цьому повідомив, що він безпосередньо при перереєстрації автомобіля не був присутній.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника ОСОБА_2, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлено, що з 20 листопада 2010 року по 14 грудня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно довідки рахунку серії КІМ № 485562 був придбаний ОСОБА_2 автомобіль марки «Honda Civic» 25 березня 2011 року, кузов № НОМЕР_2, вартістю 109 638 грн. 45 коп.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, кірм речей індивідуального користування, є обєктом спільної власності подружжя.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Докази на підтвердження надання ОСОБА_1 письмової згоди на продаж спірного автомобіля у матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, разом із тим ОСОБА_2 заперечуючи проти позову не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що автомобіль був придбаний не за спільні кошти подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами.

Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суд не приймає уваги, виходячи з положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю. Виключно показання з цього приводу ОСОБА_4 та надана довідка голови Правління ОСББ «Миру-19» № 201 від 18.06.2013 року не є підставою стверджувати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в період часу з 200 року по лютий 2010 рік. Недійсність правочину щодо купівлі-продажу автомобіля марки «Honda Civic», 2007 року випускувід 26 березня 2011 року, про що наголошував представник відповідача ОСОБА_2, в звязку з тим, що він укладався без створення правових наслідків не встановлена рішенням суду.

Свідок ОСОБА_5 зазначав, що обставини придбання автомобіля «Honda Civic»йому взагалі відомі зі слів відповідача.

Надана мирова угода, укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 також не є допустимим доказом в розумінні ст. 59 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.

Згідно матеріалів справи автомобіль «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1, 07 березня 2014 року був зареєстрований за громадянином ОСОБА_3, 03 листопада 1963 року.

Згідно з інформацією Державтоінспекції Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 27 червня 2014 року вих. № 14/1202-4090, від 11 липня 2014 року вих. № 4239 автомобіль марки «Honda Civic», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 знято з обліку на підставі заяви власника ОСОБА_3 від 30.04.2014 року.

Станом на 05 серпня 2015 року матеріали справи не містять інформацію щодо власника автомобіля марки «Honda Civic», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2, отже позовні вимоги в частині витребування на користь ОСОБА_1 від ОСОБА_3 автомобіля не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню з цих підстав і позовні вимоги щодо встановлення порядку користування автомобілем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та встановлення порядку користування транспортним засобом задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1, укладений 07 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда