Провадження №2/761/1293/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Мурга О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом, в якому поставлено питання про:

- розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_3;

- встановлення місця проживання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язання відповідача ОСОБА_2. звільнити належну на праві власності позивачеві квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 07.11.2014 р. позовні вимоги ОСОБА_1 було виділено в три окремих провадження.

11.12.2014 р. суддею Шевченківського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії.

Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 11.06.2010 р. було укладено шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу сторони мають трьох дітей, та протягом існування шлюбу сторони разом з дітьми проживали за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира належить на праві приватної власності позивачеві та її сину ОСОБА_7 на підставі договору міни від 29.06.1999 р. Посилаючись на те, що позивач дійшла висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу з відповідачем, вона просила суд вирішити питання про зобов'язання відповідача звільнити належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1, оскільки останній має місце реєстрації за іншою адресою, та не зареєстрований за місцем фактичного проживання у спірній квартирі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, зазначив що відповідач постійно протягом 11 років проживає разом з нею та дітьми за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.11.2014 р. стягнуто з відповідача ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох дітей у розмірі ? частини його заробітку, а в подальшому, 20.02.2015 р. рішенням суду розірвано шлюб між сторонами. Таким чином, представник позивача стверджував про наявність підстав для відселення відповідача з належної позивачу квартири.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповіщав.

За таких обставин, з урахуванням приписів ст.169 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, 11.06.2010 р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Крім того, сторони мають трьох спільних дітей, а саме: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно договору міни, посвідченого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори 29.06.1999 р., ОСОБА_1 та її син ОСОБА_7 набули право власності в рівних частках на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до довідки за формою №3, виданою 31.10.2014 р. Управителем мікрорайону «Сирець», позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки по формі №3, що видана 16.09.2014 р. Будинкоуправлінням №12, ОСОБА_2 проживає (зареєстрований) та є власником особового рахунку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Також, за вказаною адресою зареєстровані діти сторін у справі: ОСОБА_6 2005 р. народження, ОСОБА_5 2007 р. народження та ОСОБА_6 2009 р. народження.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.02.2015 р. у справі №761/33020/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набуло законної сили 03.03.2015 р.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, представник позивача зазначав, що протягом останніх 11 років та на даний час відповідач без реєстрації проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, одним з власником якої є позивач.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Статтею 65 ЖК України встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Натомість, ч. 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Водночас, звертаючись до суду з позовом про «відселення» відповідача з належної позивачеві квартири, позивач не надала суду будь-яких доказів стосовно проживання відповідача без її згоди на належній їй житловій площі станом на час розгляду справи.

При цьому, на підтвердження проживання відповідача у спірній квартирі свідчить лише копія акту обстеження житлово-побутових умов дитини, складений 01.10.2014 р. спеціалістом служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, яким установлено, що ОСОБА_2 разом з сім'єю мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, зазначений вище акт обстеження складений 01.10.2014 р. на час існування шлюбу між сторонами, а доказів проживання відповідача за цією адресою на теперішній час, та небажання останнього виселитись за вимогою власника, позивач суду не надала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приймаючи до уваги те, що суду не надано доказів проживання відповідача у спірній квартирі, власником якої є позивач, та перешкоджання останній користуватися квартирою, є безпідставними вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити належну на праві власності позивачеві квартиру, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 174, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292-296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: