Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/9401/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Тучков С.С.
Провадження №22ц/778/4454/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В.,Маловічко С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 і заявою ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення.

У позові зазначали, що їм на праві власності належать частки домоволодіння №172 по вул. Чапаєва у м. Запоріжжі. Іншими співвласниками будинку являються ОСОБА_2 та ОСОБА_3, остання у будинку не проживає.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 18.02.2014 року належні їм частки житлового будинку(567/1000) були виділені в натурі.

Незважаючи на виділ позивачам судовим рішенням певних приміщень в натурі, відповідач ОСОБА_2 відмовляється добровільно звільнити їх, а саме, в будинку літ. А приміщення 1-3 площею 11,9 кв.м., приміщення 1-4 площею 18,2 кв. м, а також надвірні споруди сараї літ. О, літ. Н.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд усунути перешкоди у користуванні їх власністю шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 із зазначених приміщень літ. А та вселити їх у ці приміщення, а також зобовязання ОСОБА_2 звільнити сараї літ. О та літ. Н.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2015 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з приміщень житлового будинку № 172 по вул. Чапаєва у м. Запоріжжі, а саме: літ. „А, приміщення 1-3, площею 11,9 кв. м, приміщення 1-4, площею 18,2 кв. м.

Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 в приміщення жилого будинку № 172 по вул. Чапаєва у м. Запоріжжі, а саме: літ. „А, приміщення 1-3, площею 11,9 кв. м, приміщення 1-4, площею 18,2 кв. м.

Зобовязано ОСОБА_2 звільнити сараї літ.О та літ.Н, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чапаєва, 172.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, до якої приєдналася ОСОБА_3, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку спадкування стали співвласниками житлового будинку № 172 по вул. Чапаєва у м. Запоріжжі, до складу якого входив житловий будинок літ.А з житловою прибудовою літ. А-1.

Зазначений будинок літ.А з житловою прибудовою літ. А-1, з надвірними спорудами став складати окрему одиницю після виділу 36/100 часток домоволодіння за вказаною адресою, що складали будинок літ. Б, іншим співвласником, з присвоєнням будинку літ.Б іншої адреси.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2013 року, яке набрало законної сили 18.02.2014 року,(а.с.3-5) було задоволено позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення та виділення часток із спільного майна.

Зазначеним рішенням розмір часток у домоволодіння № 172 по вул. Чапаєва у м. Запоріжжі був визначений за ОСОБА_6 , ОСОБА_5- по 289/1000 часток за кожною, за ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 211/1000 часток за кожною.

В натурі на 567/1000 часток ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в житловому будинку за названою адресою було виділено квартиру № 2 в основній частці житлового будинку літ.А приміщення 1-3, площею 11,9 кв.м, приміщення 1-4 , площею 18, 2 кв.м, житлову прибудову літ. А-1, загальною площею 38, 3 кв.м, а також надврні споруди: прибудову а-1, сараї літ.Д,Н,О, вбиральню літ. З, навіс літ.Т, ганок до літ. А-1, козирок до літ. А-1, замощення літ.І, частину( 1 / 2) замощення літ.П, частину ( ?) хвіртки літ. № 19, зливну яму літ.№ 20, частину (1/2) воріт № 7.

Для здійснення вказаного поділу на сторони суд поклав обовязок виконати певні переобладнання : на ОСОБА_2, ОСОБА_3- закласти дверний отвір між приміщеннями 1-2 та 1-3; на ОСОБА_4, ОСОБА_5- за власний кошт влаштувати дверні отвори між приміщеннями 1-3 та 3-3, 1-4 та 2-4.

Кожна сторона за власні кошти у виділених їм квартирах має обладнати роздільними системами енергозабезпечення, опалення, водол-та газопостачання, каналізації.

В обгрунтування вимог про вселення у виділені в натурі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приміщення 1-3, площею 11,9 кв.м , приміщення 1-4 , площею 18,2 кв.м у житловому будинку літ. А по вул. Чапаєва, 172 у м. Запоріжжі та про виселення з цих приміщень ОСОБА_2, зобовязання звільнити її надвірні споруди - сараї літ.О.Н, позивачі посилалися на те, що, не зважаючи на виділ названих приміщень у натурі відповідно до судового рішення, відповідач, яка раніше не пускала їх до будинку, що перебував у спільній частковій власності, продовжує чинити перешкоди у користуванні вже виділених їм приміщень, в них залишаються її речі, що унеможливлює проведення переобладнань зазначених приміщень у ізольовані.

Задовольняючи заявлений позов, суд, встановивши фактичні обставини справи, дійшов висновку про його обгрунтованість, правомірно виходячи з того, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, кристується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 фактично посилалася лише на те, що позивачами обраний неналежний спосіб захисту, оскільки заявлені у позові вимоги мають вирішуватися не у окремому позовному провадженні, а в порядку виконання судового рішення від 31.10.2013 року.

Вказані доводи суд правомірно визнав безпідставними, враховуючи, що вимоги щодо припинення дії, яка порушує право, передбачені в якості окремого способу захисту цивільних прав та інтересів, поряд з вимогами щодо примусового виконання обовязку в натурі.

Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу спввласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійсним такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно.

Як вбачається із змісту рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2013 року, яке набрало законної сили 18.02.2014 року, за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення та виділення часток із спільного майна, вимоги про усунення перешкод в користуванні частками будинку, як обєктом спільної часткової власності, позивача не заявлялись і способом захисту за вказаною справою не обирались.

Ті докази та обставини, що наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Фактично доводи зводяться до незгоди з відображеною у рішенні оцінкою обставин справи і передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування судового рішення не містять.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та заяву ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: