УХВАЛА

іменем україни

2 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Іваненко Ю.Г., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - ПАТ "ПУМБ") звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 28 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір №6260512, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 42 тис. доларів США на строк до 28 березня 2028 року зі сплатою 13, 49% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 28 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира НОМЕР_1, загальною площею 43, 6 кв.м., житловою площею 26, 6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не виконує умов кредитного договору, унаслідок чого виникла заборгованість із сплати кредиту, процентів за користування кредитом, ПАТ "ПУМБ" просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 207, 80 доларів США звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки, що належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 28 березня 2008 року, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Крім того, банк просив виселити та зняти з реєстрації усіх мешканців, що зареєстровані та проживають у квартирі НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ПУМБ» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 28 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір №6260512, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 42 тис. долар в США на строк до 28 березня 2028 року зі сплатою 13, 49% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 28 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира НОМЕР_1, загальною площею 43, 6 кв.м., житловою площею 26, 6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості зі сплати кредиту, процентів за користування кредитом, яка станом на 21 липня 2013 року становить 63 207, 80 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із положень ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте погодитися з таким висновком судів не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Таке право передбачене і п. 4.1. договору іпотеки.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон).

Нормами Закону встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно з ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові №6-46цс15 від 15 квітня 2015 року.

З огляду на викладене ухвалені у справі судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко

М.І. Наумчук