Справа № 226/2606/15-ц
Справа № 2/226/1169/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Димитрові Донецької області про відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Димитрові Донецької області (далі за текстом Фонд) про відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що він знаходиться у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі за текстом ДП «ВК «Краснолиманська») у період з 11.11.2002 року по 02.07.2015 року машиністом електровозу підземним 4 розряду та був звільнений за станом здоровя на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. 08.02.2003 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він зазнав травми. Йому був встановлений діагноз: закритий косий перелом кісток н/з правої гомілки зі зміщенням. Підприємстві був складений акт № 14 за формою Н-1 від 11.02.2003 року, а також акт за формою Н-5 розслідування нещасного випадку на виробництві. Після травми він тривалий час лікувався. 19.09.2003 року йому по даній травмі первинно МСЕК було встановлено 20 % втрати професійної працездатності. 29.10.2004 року МСЕК встановлено - 15 %, а 17.11.2006 року МСЕК встановлено 15 % втрати професійної працездатності безстроково. У звязку з тим, що 11.03.2015 року він отримав ще одну виробничу травму, 02.07.2015 року він знову пройшов огляд комісією МСЕК, якою йому було встановлено 55 % втрати професійної працездатності, а саме: 40 % первинно за отриманою травмою від 11.03.2015 року і 15 % повторно за травмою, отриманою 08.02.2003 року, та він був визнаний інвалідом третьої групи. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 08.02.2003 року, йому заподіяна моральна шкода, яку повинен відшкодувати відповідач, оскільки станом на час нещасного випадку на виробництві та первинного встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» обовязок по відшкодуванню моральної шкоди захворюванням особам, які потерпіли на виробництві, був покладений на Фонд. В момент отримання травми та у подальшому він зазнав сильного фізичного болю та страждань, тривалий час був змушений лікуватися, у звязку з чим значно змінився його життєвий уклад. Він й до теперішнього часу відчуває болі внаслідок травми та зазнає суттєвих труднощів у побуті. Все це пригнічує його психологічно, особливо з урахування необоротності наслідків травми. Виходячи із тривалості та глибини своїх душевних і фізичних страждань, позивач просить суд стягнути з Фонду у відшкодування моральної шкоди 60000 грн.

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача - відділення Фонду ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивач перебуває на обліку Фонду з 01.08.2005 року, має зареєстрований страховий випадок через трудове каліцтво, що сталося 08.02.2003 року. Відповідно до постанови Фонду від 23.10.2003 року позивачу було виплачено одноразову допомогу у разі втрати працездатності у розмірі 5320 грн. Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. З огляду на наведене, керуючись принципом прямої дії Закону у часі, відділення Фонду не є належним відповідачем, оскільки в силу наведеної вище норми, обовязок відшкодування моральної шкоди законодавець покладає на особу, яка її завдала, відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська»» з 11.11.2002 року по 02.07.2015 року, де працював машиністом електровозу підземним та звідки був звільнений у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя за п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.8-10).

08.02.2003 року о 07.30 год. після закінчення зміни, рухаючись пішки по шпалам рельсового шляху вантажного ходку у шахті, ОСОБА_2 спіткнувся та впав на рельсовий шлях і елементи арочного кріплення, отримавши закритий косий перелом кісток н/з правої гомілки зі зміщенням. Внаслідок даного нещасного випадку було складено акт № 14 від 11.02.2003 року за формою Н-1 про нещасний випадок та акт № 14 від 11.02.2003 року розслідування нещасного випадку, що трапився на виробництві (а.с.20-23).

З текстів даних актів вбачається, що причинами нещасного випадку з позивачем є у тому числі порушення постраждалим законодавства про охорону праці, через що комісія прийшла до висновку про наявність в діях позивач 50 % вини в тому, що з ним трапилося.

Через отриману на виробництві травму ОСОБА_2 з 08.02.2003 року по 19.02.2003 року знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні, куди він був доставлений бригадою ВГРЧ та звідки був виписаний на амбулаторне лікування, йому було рекомендовано дозоване навантаження на травмовану кінцівку, пересування за допомогою милиць, контрольний огляд через місяць, що підтверджується епікризом з лікарні (а.с.29-30).

Згідно за випискою з акту огляду у МСЕК від 19.09.2003 року потерпілому ОСОБА_2 у звязку з травмою 08.02.2003 року було встановлено 20% втрати професійної працездатності на один рік (а.с.24).

20.10.2004 року позивачу за висновком МСЕК було встановлено 15% втрати працездатності, які було підтверджено при черговому огляді МСЕК 17.11.2006 року, за висновком якого відсоток втрати працездатності позивачу було встановлено безстроково (а.с.25, 26).

Згідно за п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно за ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно до ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику внаслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року.

По отриманій позивачем 08.02.2003 року травмі йому 19.09.2003 року вперше була встановлена втрата професійної працездатності, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст.ст.13, 21, 28, 34 Закону № 1105-ХIV, діючих у редакції під час виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку, а саме: ушкодження здоровя на виробництві, потерпілий застрахована особа, має право на різні види відшкодування шкоди, у тому числі і на відшкодування моральної шкоди за наявності факту спричинення цієї шкоди потерпілому.

Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-ХIV на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-V, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. У відповідності до ст.25 Закону № 1105-ХIV, фінансування страхових виплат та соціальних послуг, передбачених ст.ст.21, 28 Закону № 1105-ХIV, провадиться Фондом за рахунок його коштів.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин, який суд повязує з датою встановлення медико-соціальною комісією втрати позивачем професійної працездатності, діяв встановлений державою спеціальний порядок щодо відшкодування шкоди, завданої здоровю потерпілого умовами виробництва, - через відділення Фонду.

Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 08.02.2003 року із позивачем, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у 38 років у звязку з каліцтвом, в результаті якого йому було вперше встановлено 20%, а потім 15 % втрати професійної працездатності на визначений строк, у душевних стражданнях, повязаних з наслідками цього каліцтва, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 60000 грн., є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. При визначенні суми відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди суд, окрім наведеного, враховує наявність встановленого в діях позивача порушення техніки безпеки праці, відсутність інвалідності. Тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 6000 гривень.

На час звернення позивачем з даним позовом (серпень 2015 року) відповідач на підставі Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору.

На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.9 Закону України «Про охорону праці», ст.ст.13, 21, 25, 28, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Димитрові Донецької області про відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Димитрові Донецької області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок нещасного випадку на виробництві, 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.09.2015 року.

Суддя Ж.Є.Редько