Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/9512/14-ц Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/3931/15 Фунжий О.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

При секретарі: Евальд Д.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся, яка є матір'ю відповідача ОСОБА_5 При житті ОСОБА_5 страждала онкологічним захворюванням, перебувала у безпорадному стані. З січня 2009 року він постійно проживав з померлою ОСОБА_5, надавав їй матеріальну допомогу, доглядав за нею. Відповідач тривалий час проживала в Італії, де працювала, мала заробіток, але ухилялась від надання матері матеріальної допомоги та моральної підтримки.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд усунути відповідача від права на спадкування за законом.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав достатніх доказів факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, як обов'язкової підстави усунення спадкоємця від права на спадкування за законом.

Однак, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі пп. 3 і 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 9 листопада 2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, який був нотаріально посвідчений та за яким все належне їй на день смерті майно заповідала ОСОБА_3 5.08.2011 року між померлою ОСОБА_5 та позивачем по даній справі ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1.

24 травня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. До спадкової маси входить земельна ділянка та грошові вклади.

Відповідач ОСОБА_4 є рідною дочкою померлої ОСОБА_5 та є спадкоємцем першої черги за законом, яка також подала заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 7.03.2012 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцю, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У Постанові № 7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу другого частини 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та лікування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'влена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Таким чином, при розгляді позовних заяв про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі сторонньої особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, що підтверджується медичними документами та не заперечується сторонами у справі.

Отже в результаті тяжкої хвороби, яка прогресувала з початку 2010 року до самої смерті ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані, в силу чого остання не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

З матеріалів справи та пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та поясненням відповідача ОСОБА_4 вбачається, що на час коли спадкодавець потребувала допомоги, відповідач повинна була її надавати відповідно до вимог ст.ст. 202, 203 СК України, мала змогу її надавати, як фізично, так і матеріально, оскільки працювала в Італії, отримувала гроші. Більш того, відповідач навідувала свою матір дуже рідко, під час зустрічей влаштовувала сварки через спадкове майно, участі у її похованні не приймала.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач надавала спадкодавцю матеріальну допомогу, послався на пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які пояснили, що відповідач через водіїв передавала гроші своїй матері саме у час її хвороби. Однак, зазначені пояснення не свідчать про те, що спадкодавець, будучи у безпорадному стані мала можливість у такий спосіб їх отримувати та витрачати на свої потреби.

Таким чином, сам характер поведінки відповідача свідчить про її умисну бездіяльність, спрямовану на умисне ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Виходячи з наведеного колегія приходить до висновку, що померла ОСОБА_5 була тяжко хворою, тобто перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги, що встановлено судом першої інстанції та документами медичних закладів і рішенням суду першої інстанції, яке в цій частині сторонами не оскаржено. Відповідач усвідомлювала вказаний обов'язок та мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій через суперечки за спадкове майно.

Суд першої інстанції також послався у судовому рішенні на відкритих на ім'я ОСОБА_5 два депозитні рахунки від 11 грудня 2008 року та від 14 вересня 2009 року, як на підставу, що спадкодавець не потребувала допомоги для свого існування. Однак, з вказаних відомостей щодо цих рахунків, наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не вбачається походження цих депозитів та чи користувалась спадкодавець ними.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 травня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове наступного змісту: «Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом задовольнити.

Усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_4, після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі.»

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: