У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ерфольг-Україна», про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 3 червня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») та товариством з обмеженою відповідальністю «Ерфольг-Україна» (далі - ТОВ «Ерфольг-Україна») було укладено кредитний договір, за умовами якого останнє отримало кредит у розмірі 17 млн. 300 тис. Євро зі сплатою 10 % річних з кінцевим строком повернення до 31 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 3 червня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якої були земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами, отже, товариство стало новим кредитором. Оскільки позичальник та майновий поручитель зобов'язання за договорами не виконували, на вимоги не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 22 759 024 Євро 80 євроцентів, що за курсом Національного банку України еквівалентно 374 312 218 грн 67 коп.

Ураховуючи наведене, позивач просив у рахунок погашення вказаної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, вказане нерухоме майно.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Ерфольг-Україна» за кредитним договором від 3 червня 2011 року, яка складає 22 418 410 Євро 06 євроцентів, що за курсом Національного банку України становить 368 710 209 грн 79 коп. та 4 621 314 грн 26 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку та будинок, розташовані у по вул. Солов'яненка у смт Козин Обухівського району Київської області. Визначено спосіб звернення стягнення - реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Визначено початкову ціну реалізації окремо кожного із зазначених предметів іпотеки на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид мана, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Ерфольг-Україна» за кредитним договором від 3 червня 2011 року, яка складає 21 303 533 Євро 71 євроцент, що за курсом Національного банку України становить 350 357 915 грн 39 коп. та 4 621 314 грн 26 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку та будинок, розташовані по вул. Солов'яненка у смт Козин Обухівського району Київської області. Визначено спосіб звернення стягнення - реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Визначено початкову ціну реалізації окремо кожного із зазначених предметів іпотеки на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид мана, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальником за кредитним договором порушено строк та порядок виконання зобов'язань, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Також районний суд до вимоги про стягнення пені застосував положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки пеня нарахована позивачем за період понад один рік.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд погодився з висновками районного суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, змінюючи рішення суду в частині розрахунку пені, виходив із того, що встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки Національного банку України можливе лише щодо грошової одиниці - гривні.

Проте повністю погодитись із такимивисновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 3 червня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Ерфольг-Україна» було укладено кредитний договір, за умовами якого останнє отримало кредит у розмірі 17 млн. 300 тис. Євро зі сплатою 10 % річних з кінцевим строком повернення до 31 березня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 3 червня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якої були земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами. Отже, ПАТ «Дельта Банк» стало новим кредитором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмет іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Апеляційний суд, звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом їх продажу на публічних торгах, визначив початкову ціну реалізації окремо кожного із предметів іпотеки на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При цьому апеляційний суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання апеляційного суду у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки на час проведення виконавчих дій, суперечить вимогам ст. ст. 39, 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-61цс15 від 27 травня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими загальними судами при застосуванні таких норм права.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного та іпотечного договорів, не врахував, що у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, апеляційний суд, стягуючи заборгованість за кредитним договором у розмірі, визначеному висновком судово-економічної експертизи від 7 серпня 2015 року, не перевірив, за який період нарахована заборгованість, у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України не дав оцінку доводам ОСОБА_5 щодо нарахування заборгованості по відсоткам за серпень 2011 року після спливу позовної давності, про застосування якої просила остання. При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише у разі вірного обчислення розміру кредитної заборгованості.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником -

ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик