Справа № 138/138/15-ц Провадження № 22-ц/772/2114/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 57Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого судді Іванюка М.В, суддів КопаничукС.Г. та ОСОБА_2, з участю секретаря ТопольськоїВ.О, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ТОВ «ЕкономКомфорт» на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21 травня 2015р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ЕкономКомфорт» про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину та відшкодування моральної шкоди, --

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3. своєму позові, з яким він звернувся в суд в січні 2015р, просив визнати недійсними укладені 15 грудня 2014р. між ним та відповідачем договори №03677/14 та №003677, згідно з якими ТОВ «ЕкономКомфорт» взяло на себе зобовязання вчинити від імені позивача дії, спрямовані на придбання товару, визначеного додатком №1 до договору №03677/14, сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування, присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі, організовувати та проводити розподіли свідоцтв, здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму в позику, забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі, тощо. Зазначив, що договір № 03677/14 є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, а діяльність ТОВ «ЕкономКомфорт» в цьому випадку є наданням послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі. Згідно з чинним законодавством для укладення із позивачем договору №03677/14 відповідач був зобовязаний отримати в Нацкомфінпослуг ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Однак такої ліцензії ТОВ «ЕкономКомфорт» на момент укладення договору не мало, а тому відповідач був не вправі укладати такі угоди, що є підставою для визнання договору №03677/14 недійсним.

Також позивач вважає, що оспорюваний договір №03677 суперечить актам цивільного законодавства, зокрема ч.ч. 2, 3 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 4, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктам 6.1 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Позивач вважає, що оформлення з клієнтом договору про надання йому послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а також надання такому клієнту інформації та роз'яснень щодо діяльності відповідної програми перед укладенням з ним такого договору є законодавчо закріпленим обов'язком особи, яка надає послуги адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. При цьому за договором №03677 за вчинення відповідачем таких дій позивач сплатив йому чималу суму - 2100,00 грн. За таких умов договір №03677 має бути визнаний недійсним, а сплачені по договору кошти - повернуті позивачу. У звязку з цим ОСОБА_3 просив застосувати наслідки недійсності правочину і стягнути з ТОВ «ЕкономКомфорт» на його користь 2100грн, які були сплачені позивачем за недійсними договорами.

Також ОСОБА_3, посилаючись на положення ч.2 ст.227 ЦК України, ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», просив стягнути на його користь з ТОВ «ЕкономКомфорт» 3000грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому у звязку з протиправною поведінкою відповідача щодо введення позивача в оману.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21 травня 2015р. позов було задоволено частково. Визнано недійсними зазначені договори. Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь позивача 2100грн, які були ним сплачені за вказаними договорами, а також розподілено судові витрати. А в задоволенні вимог ОСОБА_3. про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_3. на дане рішення щодо часткової відмови у задоволенні його позовних вимог апеляційну скаргу не подавав.

ТОВ «ЕкономКомфорт» у своїй апеляційній скарзі просить дане рішення скасувати і ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не встановив обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права і невірно застосував норми матеріального права. При цьому в апеляційній скарзі зазначено, що метою операцій, здійснюваних ТОВ «ЕкономКомфорт» за вказаними договорами, є придбання товару, а не отримання прибутку, у звязку з чим ці операції не є фінансовими послугами в розумінні п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Належним чином повідомлені сторони в суд апеляційної інстанції не зявилися. Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка за таких обставин не перешкоджає розгляду справи в апеляційному суді.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог, заперечень і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав :

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що договір № 03677/14 є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, а діяльність ТОВ «ЕкономКомфорт» в цьому випадку є наданням послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі. Згідно з чинним законодавством для укладення із позивачем договору №03677/14 відповідач був зобовязаний отримати в Нацкомфінпослуг ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Однак такої ліцензії ТОВ «ЕкономКомфорт» на момент укладення договору не мало, а тому відповідач був не вправі укладати такі угоди, що є підставою для визнання договору №03677/14 недійсним.

Також судом встановлено, що інший оспорюваний договір №03677 суперечить актам цивільного законодавства, зокрема ч.ч. 2, 3 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 4, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктам 6.1 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Адже оформлення з клієнтом договору про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а також надання такому клієнту інформації та роз'яснень щодо діяльності відповідної програми перед укладенням з ним такого договору є законодавчо закріпленим обов'язком особи, яка надає послуги адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. При цьому за договором №03677 за вчинення відповідачем таких дій позивач сплатив йому 2100,00 грн. За таких умов договір №03677 суд цілком обгрунтовано визнав недійсним, а сплачені по договору кошти - повернув позивачу. Тобто, наслідки недійсності правочину у даному випадку застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що послуги, які за вказаними договорами мав надавати відповідач, не є фінансовими послугами, колегія суддів до уваги не бере. Адже послуги, які за передбачалося надати позивачу, за своєю суттю є фінансовими послугами у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах відповідно до п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Така діяльність підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 №1676, згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленої у постановах від 25.06.2014р(справа №6-74цс14) та від 03.09.2014р(справа №6-98цс14) така діяльність є правомірною лише за умови отримання ліцензії надавачем цих послуг.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Згідно договору №03677/14 передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору №03677/14, відповідач був зобовязаний мати ліцензію. Відповідно до ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 227 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Тобто, висновки суду є правильними.

Апелянт посилається на те, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Однак за змістом даної норми мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги. Адже «мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів» стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб. Крім того, відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідач не належить до установ, на діяльність яких не поширюються положення вказаного Закону. Тобто, доводи апеляційної скарги зводяться до невірного трактування апелянтом окремої норми, вилученої ним з контексту Закону без аналізу його суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. З урахуванням того, що відповідач не повідомив позивача про відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору. У звязку з цим суд дійшов правильного висновку про те, що така діяльність відповідача ввела споживача в оману і тому має розцінюватися як нечесна (ст.19 ч.2 п.4, 5 та останній абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). У звязку з цим відповідно до ст.19 ч.6 цього ж Закону суд мав достатньо підстав для визнання недійсним і договору №03677, а також згідно із ст.216 ч.1 ЦК України стягнути на користь позивача 2100грн, сплачених ним за недійсним правочином.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Норми матеріального і процесуального права судом застосовані правильно.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 305ч.2, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, --

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ТОВ «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21 травня 2015р. у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Іванюк М.В.

Судді : Копаничук С.Г.

ОСОБА_2