АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача Кузик Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненою поруки та визнання недійсним третейського застереження,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання припиненою поруку за договором поруки №490053422-П від 13.12.2007, та про визнання недійсним третейського застереження, яке включене як п. 3.4. Договору про внесення змін і доповнень №1 до договору поруки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2015 позовні вимоги задоволено частково. Визнано припиненою поруку з 01.09.2008 за договором поруки №490053422-П від 13.12.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 121,80 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору. Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є неправомірним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що судом були не в повній мірі досліджені матеріали справи, не надано належної оцінки доказам, невірно встановлено факти, що мають юридичне значення для вирішення справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивач поручився за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Вказав, що можливість зміни банком процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку передбачена п. 6.2 кредитного договору.

Справа № 761/3290/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9966/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кондратенко О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банк в односторонньому порядку, без отримання згоди поручителя, збільшив розмір відсоткової ставки за користування кредитом, в зв'язку з чим з цього самого часу порука вважається припиненою. Відмовляючи у задоволенні позовних вимогах про визнання недійсним третейське застереження, суд першої інстанції виходив з того, що останні не ґрунтуються на законі.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 490053422, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 24 534, 11 дол. США, для придбання транспортного засобу строком до 13.12.2014 зі сплатою 13% річних за користування коштами (а. с. 11-12). Відповідно до п. 6.2. кредитного договору банк має право, крім іншого, змінити розмір процентів за користування кредитом в разі зміни кон'юнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексі інфляції (споживчих цін), загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів тощо. Сторони домовились, що такі обставини вважаються подіями, що не залежать від волі сторін договору та мають безпосередній вплив на вартість конкретних ресурсів банку. Зміна розміру процентів за користування кредитом здійснюється за правилом, відповідно до якого процентна ставка підвищується в разі підвищення вартості кредитних ресурсів. Про зміну процентної ставки по кредиту та внесення у зв'язку з цим змін за додатком № 1 до цього договору банк повідомляє позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника, зазначену в частині № 1 цього договору. У зв'язку із зміною процентної ставки в разі настання події, незалежної від волі сторін, позивальник цим надає свою згоду на внесення змін до додатку № 1 до цього договору та викладення додатку № 1 у новій редакції. Сторони погоджуються, що оновлений додаток №1 набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки. Оновлений розрахунок сукупної вартості кредиту та графіку платежів по кредиту, який скасовує попередній і стає невід'ємною частиною цього договору, позичальник отримує в банку самостійно (а. с. 17-18). З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, 13.12.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором (а. с. 9-10). Відповідно до п. 5.4 договору поруки, у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. Із розрахунку заборгованості за користування кредитними коштами вбачається, що з 01.09.2009банк, не повідомляючи позивача, в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за кредитом з 13% до 16,50% річних (а. с. 54-55). Вказані дії позивач вважає незаконними, в зв'язку з чим і звернувся з вищезгаданим позовом.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що поручитель може ставити перед судом питання щодо визнання договору поруки припиненим у разі реальної зміни Банком обсягу зобов'язання, яке відбулося без його згоди, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності останнього.

Відповідно до п. 5.4 договору поруки, у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що Банком 01.09.2008 було збільшено розмір процентної ставки за кредитом з 13,5% до 16,5% (а. с. 54-55), а поручитель про ці обставини не повідомлявся, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо припинення поруки за вищезгаданим кредитним договором є правильними.

Посилання апелянта на те, що 05.03.2009 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до вищевказаного договору поруки, яким було змінено п. 5.4. договору та викладено у наступній редакції: «Підписанням цього договору поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності боржника за основним договором, в тому числі таких, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни основного договору, внаслідок яких збільшується сума кредиту, що надається боржнику, та/або розмір процентів за користування кредитом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафу ), та/або будь-яких інших платежів, які боржник згідно з основним договором повинен сплачувати банку та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором, і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим договором поруки, і встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку встановленого в п. 5.3 цього договору, а поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності боржника за основним договором. Дана згода поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії», що на думку апелянта свідчить про те, що поручитель фактично погодився на збільшення процентної ставки за вказаним кредитом висновків суду не спростовує, оскільки матеріали справи свідчать про те, що при внесенні вищезгаданих змін дія основного договору поруки вже припинилася.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що поручитель був повідомлений та надав свою згоду на збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором.

Виходячи з того, що позивачем доведено, а судом встановлено збільшення обсягу відповідальності поручителя у правовідносинах між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що правовідносини між ними можутьвважатись припиненими, а тому висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову в цій частині є правильними.

Доводи апелянта про те, що позивач поручився за виконання позичальником обов'язків, які виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому та те, що можливість зміни банком процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку передбачена п. 6.2 кредитного договору є необґрунтованими.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 18.06.2012 у справі №6-73цс12, яка є обов'язковою при розгляді аналогічних справ усіма судами, вказано, що поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині визнання недійсного третейського застереження.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про третейські суди » передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що сторони при укладанні договору можуть домовитись про зазначення в останньому третейського застереження.

Матеріали справи свідчать, що 05.03.2009 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до вищевказаного договору поруки, яким було змінено п. 2.1. та викладено його в новій редакції. Доповнено договір п. 3.4 наступного змісту: «Судовий захист законних прав та інтересів, які мають сторони у зв'язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушеннях договором збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням договору сторони дають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з договором. Сторони домовились, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їхнього спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання та виклику сторін».

Враховуючи, що п. 3.4 договору про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки від 13.12.2007 така третейська угода була погоджена сторонами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в даній частині у задоволенні позову.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук