Головуючий суду 1 інстанції - Олійник В.М.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 428/4244/15-ц
Провадження № 22ц/782/373/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів - Гаврилюка В.К., Коновалової В.А.,

при секретарі - Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років,

встановила:

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років були задоволені частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.05.2015 року і до повноліття дитини, а також - аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від його заробітку щомісяця до досягнення дитиною трьох років.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, необгрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

При апеляційному розгляді справи судова колегія приймає до уваги положення ч.1 ст.303 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 16 серпня 2013 року, який розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 березня 2015 року (а.с.5).

Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3). Дитина проживає разом із позивачкою (а.с.6).

Відповідач працює, має постійний заробіток, на утриманні крім доньки нікого не має, мешкає окремо від дитини, але достатньої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до вимог частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, приймаючи до уваги обставини справи, з огляду на зазначені норми права, суд першої інстанції, застосовуючи принципи розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що у судовому засіданні апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 не заперечував проти рішення місцевого суду саме в цій частині.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта про регулярне надання ним у повному обсязі матеріальної допомоги на утримання дитини, оскільки достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження цього відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно із ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідач працює на посаді провідного інженера ПАТ «Перший Український міжнародний банк», має заробітну плату, що перевищує 3500 гривень (а.с. 29).

Приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, з огляду на положення Закону України «Про прожитковий мінімум», колегія суддів погоджується з тим, що ОСОБА_2 в змозі надавати матеріальну допомогу позивачці на її утримання.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються в частці від заробітку або у твердій грошовій сумі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років та встановив обґрунтований розмір таких аліментів.

При таких обставинах судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.304, п.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: