У Х В А Л А

09 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Максимчук З.М., Рожина Ю.М.

секретар судового засідання Пиляй І.С., за участю представника позивача ОСОБА_3. та представника відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Пилипаки С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 25 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

06 травня 2015 року ОСОБА_1. звернулась до Рівненського міського суду із клопотанням, в якому просила звернутись із дорученням до відповідної компетентної установи Російської Федерації, на підставі ст. 16 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка ратифікована Законом України № 240/94 -ВР від 10 листопада 1994 року, щодо встановлення точної адреси проживання боржника ОСОБА_2 на території Російської Федерації, місця його роботи і доходів, а також чи отримував останній вид на проживання чи громадянство вказаної країни.

Ухвалою Рівненського міського суду від 25 червня 2015 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі ОСОБА_1. покликається на її незаконність, через порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, й невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

01.08.2014 року за виконавчим листом № 2-5751/11, виданим Рівненським міським судом 20.12.2012 року відділом ДВС Рівненського МУЮ відкрито виконавче провадження № 44222085 щодо стягнення заборгованості з боржника - ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1. на загальну суму 377840,90 грн.

07.05.2015 року та 08.06.2015 року нею було подано до суду основне та додаткове клопотання щодо розшуку боржника за кордоном з метою встановлення адреси та інших даних на боржника відповідно до норм ЦПК України та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993р.

Також зазначає, що Прикордонною службою України та правоохоронними органами в ході проведення заходів по державному розшуку боржника на території України встановлено, що ОСОБА_2. не знаходиться на території України, а виїхав до Російської Федерації з 06 березня 2014 року де і проживає постійно.

Проте, станом на червень 2015 року, відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 44222085 і за даними правоохоронних органів видно, що боржник вказав різні місця проживання в м. Москва і ці дані не підтвердженні документально, тобто точної адреси проживання і місця роботи боржника немає.

___________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1876/2015 Головуючий у 1 інстанції : Ковальов І.М.

Доповідач : Григоренко М.П.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання щодо розшуку боржника.

Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання.

В ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_1. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, передавши розгляд питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник відділу ДВС Рівненського МУЮ у вирішенні даного питання поклався на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1. щодо звернення із дорученням до відповідних компетентних органів Російської Федерації про встановлення точної адреси боржника ОСОБА_2 на території вищевказаної держави, суд першої інстанції виходив із того, що із таким клопотанням ОСОБА_1. мала б спочатку звернутись до відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції, на виконанні якого перебуває на даний час виконавчий лист по даній справі, або остання мала б звернутись до Рівненського міського суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення суду на території іншої держави, яка є однією із договірних сторін Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Проте, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як незаконна, з передачею справи на новий розгляд до того ж суду.

Відповідно до статті 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка ратифікована Законом України № 240/94 -ВР від 10 листопада 1994 року громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони.

Статтею 16 тієї ж Конвенції передбачено, що договірні Сторони на прохання надають один одному у відповідності зі своїм законодавством допомогу при встановленні адрес осіб, що проживають на їх територіях, якщо це потрібно для здійснення прав їх громадян. При цьому запитуюча Договірна Сторона повідомляє наявні в неї дані для визначення адреси особи,

зазначеного в проханні.

Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації від 27 червня 2008 року № 1092/5/54 і зареєстрована в Міністерстві юстиції 02 липня 2008 року за № 573/15264, визначено порядок опрацювання доручень про вручення документів, отримання доказів, вчинення інших процесуальних дій, а також клопотань про визнання і виконання судових рішень на виконання чинних міжнародних договорів України з питань надання правової допомоги в цивільних справах.

У пункті 1.3. цієї Інструкції визначено, що термін «запитуюча держава» вживаються у такому значенні - держава, від компетентного органу якої надходить доручення про надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах чи клопотання про визнання та виконання на території України рішення суду такої держави, «компетентний орган» - суд чи інший орган, до компетенції якого належить складання чи виконання доручення про надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах, а «доручення» - звернення (доручення, прохання, запит - залежно від вимог міжнародного договору України) компетентного органу, у тому числі судове доручення про надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів тощо.

За змістом пункту 1.12.1 цієї Інструкції саме суди України складають доручення та направляють їх в установленому порядку для виконання в іноземній державі.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено конкретний перелік повноважень державного виконавця і вказаним Законом не передбачено обов'язок чи право державного виконавця звертатись до суду із клопотанням про надання судом доручення компетентному органу іншої держави, яка є однією із сторін Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, щодо встановлення адреси осіб, що проживають на їх територіях.

Крім того, відповідно до чинного законодавства компетенція Державної виконавчої служби України розповсюджується лише на територію України, а тому навіть у разі якщо б з даним клопотанням до суду звернувся відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції, як про це помилково наголошує в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, то будь-які виконавчі дії на території Російської Федерації він все одно не мав би права вчиняти, так як для виконання рішень судів України за її межами встановлено інший порядок, який, зокрема, передбачений статями 51 та 53 вищевказаної Конвенції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження це є завершальна стадія судового провадження, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_1. безпідставно звернулась із своїм клопотанням саме до Рівненського міського суду, оскільки цивільна справа за її позовом до ОСОБА_2 продовжує перебувати в провадженні саме цього суду на завершальній стадії і саме цей суд, у відповідності до розділу VII ЦПК України, здійснює судовий контроль за виконанням судового рішення у даній цивільній справі.

Відповідно до частини 3 статті 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і передає питання на новий розгляд до того ж суду, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 312,313-314, 315 , 377-1 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 25 червня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.