Справа №592/3272/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1334/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

при секретарі- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 , треті особи- Реєстраційна служба м. Суми Сумського міського управління юстиції, приватний нотаріус Сумського міського управління юстиції ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 , треті особи- Реєстраційна служба м. Суми Сумського міського управління юстиції, приватний нотаріус Сумського міського управління юстиції ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним було відмовлено за необґрунтованістю.

Вважаючи вказане рішення суду незаконним, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги апелянт зазначила, суд першої інстанції не прийняв до уваги її доводи стосовно того, що ОСОБА_4 при укладені договору дарування , не зважаючи на те, що за рішенням суду від 04.03.2014 року за нею було визнано права власності на ? спірної квартири, не була власницею частини квартири, оскільки її частка не була зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому вона не могла дарувати частину квартири ОСОБА_5 Крім того, після винесення рішення про позбавлення її прав власності на квартиру на підставі нікчемного договору дарування від 16.10.2009 року , ніхто не виконав це рішення суду, не скасував державну реєстрацію права власності за нею та не поновив право власності за її померлим батьком, оскільки після смерті вона повинна прийняте спадкове майно як спадкоємець 1 черги.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 є рідними сестрами.

На підставі договору дарування квартири від 16.10.2009 року ОСОБА_3 набула право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Дану квартиру подарував позивачці її батько ОСОБА_7, який помер 03.11.2009 року (а.с. 6, 7, 8 ).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 липня 2012 року за позовом ОСОБА_4 було визнано недійсним заповіт від 01.07.2009 року укладений від імені ОСОБА_7 на доньку ОСОБА_3 , недійсною довіреність від імені ОСОБА_7 , якою він уповноважив ОСОБА_8 подарувати ОСОБА_3 належну йому квартиру АДРЕСА_2, визнано нікчемним договір дарування квартири від 16.10.2009 року , скасовано право власності ОСОБА_3 на вищезазначену квартиру . Крім того, було встановлено факт, що ОСОБА_7 знаходився у безпорадному стані через тяжку хворобу і потребував сторонньої допомоги. (а.с. 10-14)

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 березня 2014 року було визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2, з послідуючою державною реєстрацією прав на нерухомість у реєстраційній службі м. Суми, а також на 3/4 частини грошових збережень, які знаходяться в Ощадбанку м. Суми в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 (а.с.15).

27.06.2014 року право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_4 державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав за № 23571906 ( а.с. 88)

23 березня 2015 року ОСОБА_4 подарувала належні її ? частини квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1376 ., що підтверджується копією договору дарування частки квартири ( а.с. 87)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.03.2015 року, власником ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. є ОСОБА_3, а власником ? частки квартири є ОСОБА_5

Як убачається з даного витягу, підставою виникнення права власності у ОСОБА_5 є договір дарування частки квартири, серія та номер: 1376, виданий 23.03.2015 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Також, згідно даного витягу, на нерухоме майно ОСОБА_3 накладено заборону. (а.с.16-17).

Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, давши належну правову оцінку доводам сторін, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог позивачки ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору дарування недійсним відсутні, оскільки він вчинений відповідно до умов цивільного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним, обґрунтованим та узгоджується з наявними у справі доказами.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

В даному випадку договір дарування вчинено ОСОБА_4 у письмовій формі, нотаріально посвідчений, зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка його вчиняла, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьою, пятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу.

У п.5 постанови Пленуму Верховного суду України№9 від 06.11.2009 року„Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч.3ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Межі судового розгляду визначає позивач (ч.1ст.11 ЦК).

Оспорюючи договір дарування в частині відчуження ? частини квартири, що належала на праві власності ОСОБА_4 , позивачка посилалась на те, що вказана частина квартири у приватній власності ОСОБА_4 не перебувала.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Позивач ОСОБА_3 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.03.2015 року, є власником ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. ( а.с. 16-17)

Як вбачається з матеріалів справи , ОСОБА_4 на підставі рішення суду набула право власності на ? частини спірної квартири у порядку спадкування за законом, зареєструвала своє право власності у спосіб, передбачений чинним законодавством та розпорядилася ним, уклавши оспорюваний договір дарування. ( а.с. 87,88)

Відповідно до п. 5 глави 1 II Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі якщо один з учасників спільної часткової власності продає належну йому частку і спільній власності іншій особі, нотаріус повинен упевнитись у тому, що продавець у письмовій формі повідомив усіх інших учасників спільної часткової власності про свій намір продати свою частку іншій осіб із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка.

При посвідченні договору дарування правила даного пункту не застосовуються, що передбачено п.п. 5.5 п. 5 глави 1 ІІ Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. ( далі Порядок)

Внаслідок укладення договору дарування ? частини квартири право власності ОСОБА_3 порушено не було. Питання щодо користування спірною квартирою можуть бути вирішені між сторонами в іншому порядку.

Розглядаючи позовні вимоги, суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, правильно встановив природу правовідносин, які склались між ними, надав їм належну оцінку і дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги, про те, що договір дарування не міг бути укладений при не скасованій попередній реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру і нотаріус повинен був при посвідченні угоди отримати згоду ОСОБА_3 на укладення договору дарування є безпідставним і колегією суддів не приймаються, оскільки ОСОБА_4 зареєструвала належну її на праві власності частку квартири у передбаченому порядку і нотаріус при посвідченні оспорюванного договору дарування не мав права скасовувати попередню реєстрацію, а також не повинен відповідно до п.п. 5.5. п.5 глави 1 Порядку отримувати згоду співвласника квартири ОСОБА_3. на відчуження частки квартири .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели або могли призвести до неправильного вирішення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -