У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «УМК» про зобов'язання виконати умови договору та стягнення пені за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою її представником ОСОБА_2, на рішення апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який протягом розгляду справи змінила, і остаточно просила стягнути пеню у сумі 71 175 грн та 10 000 грн - на відшкодування моральної шкоди, визнати за нею право власності на машиномісце НОМЕР_1 і зобов'язати відповідача передати цей об'єкт. Посилалась на те, що 22 березня 2011 року між нею та ТОВ «УМК» був укладений договір НОМЕР_1/ПП-1, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався побудувати нежитлове приміщення у житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгом на земельній ділянці по АДРЕСА_1, а саме машиномісце НОМЕР_1 у підземному паркінгу, і передати його ОСОБА_1, яка зобов'язувалась оплатити вартість будівництва об'єкта та прийняти його у свою власність.

Відповідно до п. 4.1.7 договору ТОВ «УМК» зобов'язувалось після здачі будинку в експлуатацію, запланованим строком якого є 30 вересня 2011 року, на підставі акта передання-приймання об'єкта передати його у власність пайовика в строк, не пізніше одного місяця з моменту здачі будинку в ескплуатацію.

22 листопада 2012 року відповідач отримав сертифікат Інспекції архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, який засвідчував відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації і прийняття його до експлуатації, однак свої зобов'язання щодо передачі у власність позивача машиномісця НОМЕР_1, будівництво якого було оплачено, не виконав.

За умовами договору ТОВ «УМК» повинно сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми, сплаченої пайовиком за кожен день прострочення, у разі продовження строку введення будинку в експлуатацію більше, ніж на 3 місяці. Також ОСОБА_1 посилається на те, що у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання ТОВ «УМК» їй завдано моральну шкоду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «УМК» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання зобов'язання за договором у сумі 71 175 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року змінено.

Зменшено суму пені, стягнуту з ТОВ «УМК» на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов'язання за договором, з 71 175 грн до 3 510 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, вірно визначивши початок перебігу позовної давності та встановивши, що будинок зданий до експлуатації 4 грудня 2012 року, а ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом 16 листопада 2013 року, обґрунтовано зменшив суму пені за прострочення виконання зобов'язання за договором, стягнувши її в межах позовної давності, про застосування якої заявлено представником ТОВ «УМК» у суді першої інстанції,.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, рішення апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук