05.06.2015 Єдиний унікальний номер 205/3905/15-ц
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

05 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Суддя Ленінський районний суд м. Дніпропетровська ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про стягнення грошової суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, 03 червня 2015 року, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про стягнення грошової суми.

Одночасно із зверненням до суду з вищевказаним позовом, звернулася з належно оформленою заявою, в якій просить суд у порядку забезпечення позову вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру №19 по просп.. Петровського, буд.44 у м. Дніпропетровську, яка належала померлому ОСОБА_5 на праві власності.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з положень ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Так, перелік заходів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, встановлено ч.1 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження права власності відповідачки на вказане вище нерухоме майно.

У заяві про забезпечення позову позивач не зазначив, чим викликана необхідність забезпечення позову та причини такого забезпечення, окрім цього вказана заява не містить обґрунтування необхідності застосування видів забезпечення позову таких як арешт, в ній не зазначені дані про наявність у відповідача квартири№19 по просп.. Петровського, буд.44 у м. Дніпропетровську , що належить саме ОСОБА_3 на праві власності та вартість останнього.

Таким чином, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на нерухоме майно квартиру №19 за адресою : м. Дніпропетровськ, просп.. Петровського, буд.44 може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно квартиру №19 , що знаходяться за адресою : м. Дніпропетровськ. просп.. Петровського, буд.4.

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про стягнення грошової суми - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги на таку ухвалу суду протягом 5-ти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.Г. Остапенко