Провадження № 2/201/4525/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування в собі управлянні-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила в порядку ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України надати дозвіл на виїзд за кордон без згоди відповідача їх малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська 02 жовтня 2015 року, від шлюбу вони мають одну дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту, коли відповідач залишив сімю, він не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та станом здоровя, втім у наданні відповідного дозволу, необхідного виїзду дитини за кордон відмовляє без будь-якої вагомої причини, у звязку з чим позивач звернулася до суду.

Позивач у судове засідання надала заяву в якій позов підтримала в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон та виготовлення необхідних документів для цього.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська 02 жовтня 2015 року (а.с. 9).

Сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Дитина проживає з матірю, яка опікується дитиною, утримує її та доглядає.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.89, діючої в Україні з 27.09.91, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування згідно з ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини.

Судом при розгляді справи встановлено, що мати дитини ОСОБА_1 з метою загального розвитку сина, розширення його кругозору та оздоровлення має намір вивезти його на відпочинок за кордон. Також, встановлено, що відповідачем 16 травня 2015 року було надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон його дитини, проте на даний час жодної вмотивованої відповіді про відмову в наданні такого дозволу позивач не отримала.

Проте позивачка просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення ним 16 років.

Суд вважає достатнім надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за кордон у супроводі матері, без згоди батька на час перебування дитини на канікулах, а саме з першого грудня по тридцять перше січня, з пятнадцятого квітня по пятнадцяте травня, з першого червня по тридцять перше серпня, з першого жовтня по тридцять перше жовтня кожного року до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку та такий строк відповідатиме інтересам дитини та правам батька на спілкування з сином.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що відмова відповідача є безпідставною, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено будь-яких обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог, а саме надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу (згоди) або супроводу батька ОСОБА_2 за межі України на період з першого грудня по тридцять перше січня, з пятнадцятого квітня по пятнадцяте травня, з першого червня по тридцять перше серпня, з першого жовтня по тридцять перше жовтня кожного року до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку та на виготовлення відповідних документів необхідних для цього.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування в собі управлянні-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення аліментів задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на період з першого грудня по тридцять перше січня, з пятнадцятого квітня по пятнадцяте травня, з першого червня по тридцять перше серпня, з першого жовтня по тридцять перше жовтня кожного року до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проїзного документу для виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без письмової згоди батька ОСОБА_2 на період з першого грудня по тридцять перше січня, з пятнадцятого квітня по пятнадцяте травня, з першого червня по тридцять перше серпня, з першого жовтня по тридцять перше жовтня кожного року до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на отримання візи (у випадках, коли це є необхідною умовою) для виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без письмової згоди батька ОСОБА_2 на період з першого грудня по тридцять перше січня, з пятнадцятого квітня по пятнадцяте травня, з першого червня по тридцять перше серпня, з першого жовтня по тридцять перше жовтня кожного року до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Батманова